Справа № 569/6778/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 року 

Рівненський міський судРівненської області в складі:
головуючого судді - Тимощука О.Я.,
при секретарі Ковальчук О.Б.,
pозглянувши в порядку письмового провадження в м. Рівне адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради, Інспектора з паркування Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради Лемещук Яни Миколаївни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії RVN 2604117 про притягнення до адміністративної відповідальності, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради, Інспектора з паркування Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради Лемещук Яни Миколаївни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії RVN 2604117 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КпАП України.
В обґрунтування позову зазначила, що 25.02.2026 року постановою серії RVN № 2604117 її визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 680 грн. 00 коп.
Згідно постанови RVN № 2604117 від 25.02.2026 року інспектор з паркування Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради Лемещук Яна Миколаївна (надалі інспектор) визнала її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КпАП України, з накладенням адміністративного штрафу у розмірі 680 грн. 
Інспектор з паркування в постанові про притягнення її до адміністративної відповідальності зазначила, що 24.02.2026 року о 11-55 год. за адресою: вул. Сагайдачного 2А, місто Рівне, особа, яка керувала автомобілем XONDAHRV, реєстраційний номер НОМЕР_1 порушила правила стоянки, а саме здійснила стоянку транспортного засобу в місцях, де транспортний засіб, що стоїть зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів, чим порушила ч. 3 ст. 122 КпАП України.
Фабула ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачає :«Ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції,що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху» .
Позивач з даною постановою не згідна, вважає, що вона є незаконною та підлягає скасуванню. Для застосування адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КпАП України необхідно довести наявність події, склад даного адміністративного правопорушення та зазначити обставини порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. 
Зазначає, що припаркований автомобіль XONDAHRV, реєстраційний номер НОМЕР_1 на прилеглій території біля проїзної дороги по вул. Сагайдачного 2а в м. Рівне не створював перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. Для застосування адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КпАП України необхідно довести наявність події, склад даного адміністративного правопорушення та зазначити обставини порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. Вчинене правопорушення повинно бути чітко визначене та обґрунтоване з посиланням на правову норму. Зазначене інспектором Лемещук Я.М. порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, не відповідають обставинам, що зазначені в постанові.
Крім цього, в направлених суду пояснення причини зупинки транспортного засобу вона зазначила, що необхідність зупинки була викликана необхідністю придбання ліків в аптеці АНЦ по вул. Сагайдачного, 4, так як є інвалідом І групи (посвідчення серія 423931, видане 14.07.2006 року, долучене до матеріалів справи), постійно приймає ліки, які на той час закінчилися і які необхідно було терміново придбати в аптеці. При цьому, місця для паркування транспортних засобів не відведені в цьому районі, зупинку транспортного засобу було здійснено без перешкод іншим учасникам дорожнього руху.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
04.05.2026 року через підсистему «Електронний суд» представником відповідача – 1 –Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити Приходько М.М. у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що додані до відзиву копії фотознімків потрібно вважати належними та допустимими доказами у адміністративному провадженні. 
Представник позивачки – адвокат Дмитренко Р.П. в судовому засіданні 01.06.2026 року позовні вимоги підтримала з підстав викладених у адміністративному позові, просить їх задоволити.
Представник відповідача – 1 - Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради – Колесник Л.С. в судовому засіданні 01.06.2026 року позовні вимоги не визнала, просить в їх задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві на адміністративний позов. 
Відповідач – 2 - Інспектор з паркування Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради Лемещук Я.М. в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином.
Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01.06.2026 року здійснено перехід в письмове провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради, Інспектора з паркування Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради Лемещук Яни Миколаївни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії RVN 2604117 про притягнення до адміністративної відповідальності.
Дослідивши матеріали справи, подані докази, суд дійшов наступного висновку.
Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що в постанові серії RVN 2604117 від 25.02.2026 року інспектор з паркування Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради зазначила, що 24.02.2026 року об 11 год. 55 хв. за адресою: м. Рівне, вул. Сагайдачного 2А, особа, яка керувала автомобілем XONDAHRV, реєстраційний номер НОМЕР_1 порушила правила стоянки, а саме здійснила стоянку транспортного засобу в місцях, де транспортний засіб, що стоїть зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів, чим порушила ч. 3 ст. 122 КпАП України.
Згідно постанови серії RVN 2604117 від 25.02.2026 року, інспектором з паркування Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради Лемещук Я.М. накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 680 грн.
З долучених до адміністративного позову фотознімків створених 24.02.2026 року не вбачається, що останні підтверджують те, що припаркований автомобіль позивачки XONDAHRV, реєстраційний номер НОМЕР_1 на прилеглій ділянці до проїзної частини по вул. Сагайдачного 2А в м. Рівне, може створювати перешкоду дорожньому руху іншим транспортним засобам, так як прилегла територія знаходиться біля будинку і не відноситься до проїзної частини. Крім того, з фотознімків неможливо встановити наявність перешкоди для руху пішоходів, так як заміри не проводились.
Причиною зупинки автомобіля позивачки є крайня необхідність, що полягала у гострій потребі придбання ліків особі, яка є інвалідом І групи та відноситься до соціально-незахищеної категорії населення. 
Згідно положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Вимогами ч. 3 ст. 122КУпАП передбачено адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів, за «Ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції,що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху».
Для застосування адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КпАП України необхідно довести наявність події, склад даного адміністративного правопорушення та зазначити обставини порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. 
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, та використовуючи визначений ст. 62 Конституції України принцип, відповідно до якого усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, суд вважає, що в судовому засіданні не було встановлено ті обставини, що позивач вчинив інкриміноване йому адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до ст.ст. 7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року наданого за поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з приводу офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Основного Закону України).
За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Відповідно до ст. 17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
З аналізу зазначених правових норм можна зробити висновок, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 72КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Нормами ч.ч. 1-3 ст. 73КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Частинами 1, 2 ст. 77КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, а позивач повинен заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.
Фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.
Підстави для накладення адміністративного стягнення відсутні, оскільки згідно ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Стаття 18 КУпАП визначає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. 
Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності, однак лише у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності. Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства. Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті "для усунення небезпеки, яка загрожує". Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Також, стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана "передчасна" і "спізніла" крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.
З вищевикладеного вбачається, що позивач діяв у стані крайньої необхідності і змушений був зупинити автомобіль та придбати собі ліки, оскільки життя і здоров`я особи є найвищою цінністю, про що закріплено в Конституції України, а отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.
Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.
В даному випадку належним захистом порушеного права позивача є скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.
З врахуванням наведеного, склад адміністративного правопорушення у діях позивача не підтверджується доказами по справі, відповідачем не доведений, доводи позивача відповідачем не спростовано, тому позовні вимоги щодо скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення слід задовольнити, а провадження по справі закрити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 19, 72-77, 90, 121-123, 143, 194, 241-246, 255, 286, 295 КАС України, суд, - 
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії RVN № 2604117 від 25.02.2026 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП – скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Позивач:  ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер – НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий 27.06.2001 року, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - 1: Департамент муніципальної варти Рівненської міської ради (33014, м. Рівне, вул. Ст. Бандери, 44, код ЄДРПОУ - 44350009).

Відповідач - 2: Інспектор з паркування Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради Лемещук Яна Миколаївна (33014, м. Рівне, вул. Ст. Бандери, 44).

Суддя Рівненського
міського суду Тимощук О.Я.