РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2026 року 	м. Рівне	№460/18052/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Ясковець О.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:
позивача: ОСОБА_1 ,
представник позивача: Боюка В.В., 
відповідача: представник Гордійчук О.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 	
 	визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду у складі судді Дудар О.М. перебувала справа №460/18052/25 за позовом ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – відповідач), в якому просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області щодо невирішення заяви від 31 березня 2025 року у порядку адміністративної процедури;
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області щодо ненадання інформації: копій рішень прийнятих відповідачем щодо нарахувань (розрахунків) проведених виплат коштів, виду (призначення) і суми таких виплат, ненадання пенсійної справи для отримання інформації із першоджерел, які формуються та перебувають у відповідача, й мають перебувати у пенсійній справі;
зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області розглянути та вирішити по суті заяву від 31 березня 2025 року у порядку адміністративної процедури;
зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області надати інформацію: копій рішень, прийнятих відповідачем щодо позивача, нарахувань (розрахунків) проведених виплат коштів, виду (призначення) і суми таких виплат, ненадання пенсійної справи для отримання інформації із першоджерел, які формуються та перебувають у відповідача, й мають перебувати у пенсійній справі;
стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду в сумі 320000 (триста двадцять тисяч) гривень, завдану органом державної влади - Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Рівненській області.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що з метою реалізації своїх прав 31 березня 2025 року вона зверталася до пенсійного органу за отриманням інформації про здійснення нарахування та виплати цим органом. Також відповідною заявою, поданою у відповідності до законодавства, в тому числі Закону України "Про адміністративну процедуру", просила провести перерахунок пенсійних та інших виплат, у відповідності до чинних судових Рішень Конституційного Суду України щодо застосування Зaкoну Укрaїни "Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи". Зауважила, що відповідну заяву подала на особистому прийомі в органі пенсійного фонду. Однак, станом на час звернення до суду не отримала відповіді. Відтак, відповідач допускає бездіяльність щодо не розгляду зазначеної заяви у порядку Закону України "Про адміністративну процедуру", тим самим істотно порушуючи права та інтереси.
Справа розглядалася за правилами загального позовного провадження.
11.02.2026 через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС до суду від позивача надійшла заява про відвід головуючої судді Дудар О.М. від розгляду адміністративної справи № 460/18052/25.
Ухвалою суду від 12.02.2026 заяву ОСОБА_1 про відвід судді Дудар О.М. визнано необґрунтованою та передано справу № 460/18052/25 для вирішення питання про відвід судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і підлягає визначенню у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Ухвалою суду від 12.02.2026 заяву ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Дудар Оксани Михайлівни в адміністративній справі № 460/18052/25 (вх. № 10641/26 від 11.02.2026), - задоволено. Відведено суддю Дудар Оксану Михайлівну від розгляду адміністративної справи №460/18052/25. Матеріали адміністративної справи № 460/18052/25 передано до Відділу документального забезпечення (канцелярії) Рівненського окружного адміністративного суду для визначення складу суду згідно з частиною першою статті 31 КАС України.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Рівненського окружного адміністративного суду від 13.02.2026, для розгляду адміністративної справи № 460/18052/25 було призначено суддю Борискіна С.А.
Ухвалою суду від 17.02.2026 прийнято справу до розгляду та призначено судове засідання.
В судовому засіданні 02.03.2026 відкладено підготовче засідання на 09.03.2026.
В судовому засіданні 09.03.2026 оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 12.03.2026.
Ухвалою суду від 12.03.2026 відзив на позовну заяву від 13.01.2026 та всі додані до нього документи повернуто Головному управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області без розгляду. 
В судовому засіданні 12.03.2026 оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 19.03.2026. 
В судовому засіданні 19.03.2026 відкладено підготовче засідання на 17.04.2026. 
Ухвалою суду від 17.04.2026 відмовлено у прийнятті до розгляду заяви представника позивача про уточнення позовних вимог у справі та повернуто її заявнику.
В судовому засіданні 07.04.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 07.05.2026.
В судовому засіданні 07.05.2026 відкладено розгляд справи до 14.05.2026.
14.05.2026 представник позивача подав додаткові пояснення у справі, до яких долучив електронний документ заяви від 31.03.2025. Вказав, що зазначений документ був підготовлений представником та переданий ОСОБА_1 на електронному носії, який в подальшому був роздрукований, й при зверненні до відповідача був вручений для посадових осіб в приміщенні Головного управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області. 
В судовому засіданні 14.05.2026 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
За частиною другою статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 №13-1 (зі змінами), зареєстрованою у Міністерстві юстиції України від 18.08.2015 за №991/27436, з питань, які стосуються даних пенсійної справи, прийом та обслуговування здійснюються в органі Пенсійного фонду за місцем проживання, перебування особи.
Отже, особа має право ознайомитися з матеріалами пенсійної справи та отримати, у разі необхідності, виписки чи завірені належним чином копії протоколів (розпоряджень) про призначення (перерахунок) пенсії або інших документів, наявних у пенсійній справі, у тому числі щодо виконання судового рішення у відділі обслуговування громадян (сервісному центрі) за місцем перебування на обліку.
Відповідно до статті 38 Закону України “Про адміністративну процедуру” (далі Закон) особа має право в порядку, встановленому цим Законом, подати до адміністративного органу заяву з вимогою прийняти адміністративний акт з метою забезпечення реалізації її права, свободи або законного інтересу, виконання нею визначеного законом обов`язку, якщо вважає, що розгляд і виконання такої вимоги належить до компетенції адміністративного органу.
Заява подається в усній чи письмовій формі.
Заява повинна містити:
1) найменування адміністративного органу, до якого вона подається;
2) відомості, достатні для встановлення особи заявника, його контактні дані (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) або найменування особи, адреса місця проживання/перебування, місцезнаходження, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, інші контактні дані). 
У разі подання заяви представником заявника в ній додатково зазначаються такі самі відомості стосовно представника;
3) зміст вимоги заявника;
4) дату складення заяви.
Законодавством можуть бути встановлені додаткові вимоги до змісту заяви.
Заявник або його представник підписує заяву, подану в письмовій формі чи оформлену в письмовій формі, власноручно або з використанням електронного підпису, крім випадків, передбачених законодавством (стаття 40 цього Закону).
Заява подається до адміністративного органу, до компетенції якого належить вирішення порушеного в ній питання.
Заява в письмовій формі може бути подана до адміністративного органу шляхом особистого звернення, надіслана поштовим відправленням або подана в електронній формі, у тому числі з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг.
У випадках, передбачених законодавством, до заяви додаються відповідні документи та/або їх копії.
Згідно зі статтею 42 Закону Заява реєструється адміністративним органом в день її надходження.
Адміністративний орган у день надходження заяви на вимогу заявника або його представника видає (надсилає) йому письмове підтвердження реєстрації його заяви із зазначенням дати та номера реєстрації, крім випадків, якщо справа вирішується в момент подання заяви. Реєстрація заяви, поданої в електронній формі, підтверджується автоматично надісланим електронним повідомленням.
Так, у позовній заяві позивач посилається на те, що з метою реалізації своїх прав 31 березня 2025 року вона зверталася до пенсійного органу за отриманням інформації про здійснені нарахування та виплати цим органом. Також відповідною заявою від 31 березня 2025 року, поданою у відповідності до законодавства, в тому числі Закону України "Про адміністративну процедуру", просила провести перерахунок пенсійних та інших виплат у відповідності до чинних судових Рішень Конституційного Суду України щодо застосування Зaкoну Укрaїни "Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи". Зауважила, що вказану відповідну заяву подала на особистому прийомі в пенсійному органі.
На спростування вказаних тверджень представником відповідача був поданий Журнал особистого прийому громадян Головного управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області.
Дослідивши зміст вказаного Журналу, суд зазначає, що доказів перебування на особистому прийомі в пенсійному органі ОСОБА_1 останній не містить, оскільки станом на 31.03.2025 в графі "Прізвище, ім`я, по батькові, адреса, місце роботи, категорія (соціальний стан) заявника" відомості позивача відсутні.
Представником позивача до матеріалів справи долучений електронний документ заяви від 31.03.2025, щодо якого в судовому засіданні надав пояснення, згідно яких вказав, що зазначена заява була ним підготовлена та передана ОСОБА_1 на електронному носії, яка в подальшому була роздрукована в приміщенні копі-центру ТРЦ Злата Плаза у м.Рівне й при зверненні до відповідача була вручена посадовим особам в приміщенні Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.
Суд ставить під сумнів вказану обставину, оскільки в судовому засіданні 14.05.2026 ОСОБА_1 надала пояснення, в яких вказала, що вищезазначену заяву писала власноруч, яка в подальшому і була передана працівникам пенсійного органу.
Суд критично оцінює пояснення представника позивача та позивача, оскільки вони є взаємно суперечливими, не узгоджуються між собою щодо істотних обставин справи та не підтверджуються належними та допуститими доказами.
Більше того, вказана заява не містить відбиток штампа вхідної кореспонденції, який би свідчив про її отримання уповноваженими особами пенсійного органу.
Також досліджуючи зміст вказаної заяви, суд зауважує, що вона містить посилання щодо третьої особи - ОСОБА_2 , позаяк позовна заява не містить посилань на таку особу, що ставить під сумнів обставину, що саме ця заява була подано до пенсійного органу, як на це посилається представник позивача.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту звернення до пенсійного органу позивачем із заявою від 31.03.2025.
Водночас, у матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 08.04.2025, яка скерована до пенсійного органу і в якій остання просила здійснити перерахунок та виплату коштів у відповідності до норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Так, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області надало відповідь позивачу на вказану заяву, що підтверджується листом від 02.05.2025 №9281-8521Б-02/8-1700/25.
Суд зазначає, що за таких обставин позивач міг мати на увазі при викладенні своїх доводів саме заяву від 08.04.2025, оскільки доказів існування та подання іншої заяви до пенсійного органу до суду не надано.
Суд зазначає, що протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативного регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Враховуючи наведене, матеріалами справи не підтверджується протиправна бездіяльність відповідача щодо нерозгляду заяви від 31 березня 2025 року у відповідності до Закону України "Про адміністративну процедуру" та щодо ненадання інформації: копій рішень прийнятих відповідачем щодо нарахувань (розрахунків) проведених виплат коштів, виду (призначення) і суми таких виплат, ненадання пенсійної справи для отримання інформації із першоджерел, які формуються та перебувають у пенсійного органу, а тому у задоволенні позову в частині зазначених позовних вимог слід відмовити.
Оскільки, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні основної частини позовних вимог, то також слід відмовити у задоволенні похідних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області розглянути та вирішити по суті заяву від 31 березня 2025 року у порядку адміністративної процедури. 
Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 320 000 грн., суд має зазначити наступне.
Статтею 56 Конституції Українигарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частини 1статі 23 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Частиною 3статті 23 ЦК Українивстановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Статтею 1167 ЦК Українивизначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Фактичною підставою для застосування відповідальності на підставістатті 1167 ЦК Україниє наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.
Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4(пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4, 5 зазначеної постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Іншими словами, моральна шкода фізичної особи визначається через страждання. Страждання - це негативна для людини емоція, змістом якої є біль, мука, тривога, переживання. Страждання є наслідком певних дій, які викликають такі емоції. Які саме дії викликають страждання - чинне законодавство не зазначає, обмежуючись лише загальною вказівкою на їхню протиправність. Поміж тим, за практикою Європейського Суду з прав людини обставинами, які беруться до уваги як такі, що заподіюють моральну шкоду, зокрема є: невизначеність ситуації з результатом кримінального провадження та його фінансових наслідків; незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; негативний вплив на членів сім`ї; психічне напруження; глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконанням судового рішення; розчарування тощо.
Поряд з цим, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У контексті спірних правовідносин саме на позивача законодавець покладає обов`язок доведення факту завдання йому моральної шкоди, а також надання доказів на підтвердження того, що саме рішення, дії чи бездіяльність відповідача призвело до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.
Однак, позивачем не надано жодних доказів заподіяння їй моральних страждань внаслідок бездіяльності відповідача, не обґрунтовано розмір моральної шкоди в сумі 320 000 грн., що не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Відповідно до частини 1статті 9 Кодексу адміністративного судочинства Українивизначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно достатті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволенні позовної заяви .
Відповідно до положеньст. 139 КАС України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) 

Повний текст рішення складений 18 травня 2026 року

Суддя       С.А. Борискін