Справа № 201/10334/25
Провадження № 2/201/919/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

14 травня 2026 року    м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого - судді Куць О.О.,
за участю секретаря судового засідання – Піняєва В.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи : Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_3 про реєстрацію місця проживання дитини за зареєстрованим місцем проживання матері без згоди батька, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про реєстрацію місця проживання дитини за зареєстрованим місцем проживання матері без згоди батька.
Позовна заява, мотивована тим, що 17 травня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено шлюб, від якого вони мают сина — ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровска від 17 листопада 2011 року шлюб було розірвано, дитина мешкає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . 
За вказаною адресою ОСОБА_1 мала намір зареєструвати сина, однак ОСОБА_2 не з`являється до ЦНАПу, а без згоди батька реєстрація дитини за зареєстрованим місцем проживання матері неможлива. Відтак позивач змушена звернутись до суду.
Просила надати дозвіл на реєстрацію місця проживання сина — ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за зареєстрованим місцем проживання матері — ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 без згоди батька дитини — ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Судові витрати просила покласти на відповідача.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 серпня 2025 року для розгляду цивільної справи №201/10334/25 визначено суддю Соборного районного суду міста Дніпра Куць О.О. 
Ухвалою судді Соборного районного суду міста Дніпра Куць О.О. від 26 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощенного позовного провадження, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати суду відзив на позов.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 17 лютого 2026 року залучено до участі у даній цивільній справі у якості третьої особи ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача та власником квартири, в якій позивач має намір зареєструвати дитину.
У письмових поясненнях від 29 квітня 2026 року ОСОБА_3 зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 про реєстрацію місця проживання дитини за зареєстрованим місцем проживання матері без згоди батька. Вказувала, що вона, як бабуся дитини, підтримує проживання онука з матір`ю, а її права, як власника нерухомого майна, не порушені. 
У судових засіданнях представник позивача — адвокат Тульчинська Н.В. наполягала на наявності правових підстав для задоволення позову, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився.
Треті особи : представник Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились.
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.   
Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що з 17 травня 2008 року позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим Жовтневим ВДРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис 239.
Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_4 , виданим Ленінським ВДРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області.
Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 листопада 2011 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано. 
Після розірвання шлюбу син сторін мешкає разом з матір`ю за адресою її реєстрації: АДРЕСА_1 . 
Власником вказаної квартири є ОСОБА_3 (мати позивача), що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05 квітня 1997 року, зареєстрованим у КП «ДМБТІ» 20 січня 2003 року за № 29-201, яка не заперечує проти реєстрації дитини у вказаній квартирі, що підтверджується її письмовими поясненнями, направленими до суду.
За вказаною адресою ОСОБА_1 має намір зареєструвати сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
05 серпня 2025 року позивач направила відповідачеві листа, в якому просила з`явитися до Центру надання адміністративних послуг за адресою: 49000, м.Дніпро, вул. Марії Кюрі, 5.
Між тим відповідач не з`явився до вказаної установи, про що складено відповідний акт.
У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У статті 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").
Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом (стаття 176 СК України).
Згідно статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей.
Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.
Відповідно до пунктів 16, 17 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 (далі - Порядок), місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку.
У пункті 33 Порядку зазначено, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку.
У разі коли місце проживання батьків або інших законних представників особи віком до 18 років задекларовано/зареєстровано за однією адресою, згода іншого з батьків або законних представників не надається (п.34 Порядку). 
Сторони зареєстровані за різними адресами, отже згода відповідача, як батька, на реєстрацію дитини за місцем реєстрації матері є необхідною. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У даній справі встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не з`являється до компетентного органу для надання письмової згоди на реєстрацію сина за зареєстрованим місцем проживання матері.
ОСОБА_3 , як власник квартири, не заперечує проти реєстрації онука у належній їй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та у письмових поясненнях вказувала, що такими діями її права не порушуються, а навпаки реалізуються у спосіб, що сприяє забезпеченню належних умов для життя та розвитку дитини, що відповідає загальновизнаному принципу пріоритету найкращіх інтересів дитини.
Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, в силу вищевказаних норм Закону, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини за зареєстрованим місцем проживання матері без згоди батька.
Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений та документально підтверджений судовий збір у сумі 1211,20 грн.
На підставі викладеного, суд, керуючись ст. ст. 81, 89, 141, 259, 263, 265, 274-279, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи : Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_3 про реєстрацію місця проживання дитини за зареєстрованим місцем проживання матері без згоди батька — задовольнити.
Надати дозвіл на реєстрацію місця проживання сина — ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за зареєстрованим місцем проживання матері — ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 без згоди батька дитини — ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Заочне рішення може бути переглянуте Соборним районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем та третіми особами протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя О.О. Куць