ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3828/26 Справа № 182/1567/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Тихомиров І. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,
за участю секретаря – Піменової М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року
у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі – ПАТ «Укрсоцбанк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07 липня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 110/11-0521, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 12 240,00 доларів США, зі сплатою 13,2 % річних та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 06 липня 2021 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 07 липня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 110/11/2-084.

Також 07 липня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 110/11/2-085.

Відповідно до умов кредитного договору № 110/11-0521 від 07 липня 2006 року позичальник зобов`язався належним чином прийняти, використовувати і повернути Банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії) у терміни, встановлені договором.

Проте, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, відповідач ОСОБА_2 не виконує, у зв`язку з чим станом на 01 березня 2017 року наявна заборгованість в розмірі 5 464,94 доларів США, яка складається із: заборгованості за тілом кредитом – 4 724,82 доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом – 443,03 доларів США; пені за несвоєчасне повернення кредиту – 221,22 доларів США; пені за несвоєчасне повернення відсотків – 75,87 доларів США.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором № 110/11-0521 від 07 липня 2006 року станом на 01 березня 2017 року в розмірі 5 464,94 доларів США.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» – задоволено.

Стягнуто солідарно з  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1  на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 110/11-0521 від 07 липня 2006 року станом на 01 березня 2017 року в розмірі 5 464,94 доларів США, яка складається із: заборгованості за тілом кредитом – 4 724,82 доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом – 443,03 доларів США; пені за несвоєчасне повернення кредиту – 221,22 доларів США; пені за несвоєчасне повернення відсотків – 75,87 доларів США.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2025 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі – АТ «Сенс Банк») задоволено. Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року про відмову у заміні сторони виконавчого провадження скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення заяви АТ «Сенс Банк» про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області 16 січня 2018 року у справі № 182/1567/17 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 110/11-0521 від 07 липня 2006 року станом на 01 березня 2017 року в розмірі 5 464,94 доларів США, на його правонаступника АТ «Сенс Банк».

У поданій 06 січня 2026 року безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 110/11-0521 від 07 липня 2006 року в розмірі 5 464,94 доларів США та судового збору, ухваливши в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 110/11-0521 від 07 липня 2006 року.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції не врахував те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань з повернення грошових коштів поза межами цього строку. Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.

29 квітня 2026 року до апеляційного суду надійшло клопотання представника  ОСОБА_1 – адвоката Білого Я.В. про відкладення розгляду справи.

В силу положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

Колегія суддів враховує, що матеріали справи містять достатньо доказів для її розгляду.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог пункту 11 частини третьої статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду даної справи без участі належним чином повідомлених учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що рішення суду оскаржено в частині задоволення вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором, в іншій частині заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 липня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 110/11-0521, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 12 240,00 доларів США, зі сплатою 13,2 % річних та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 06 липня 2021 року.

Відповідно до умов кредитного договору № 110/11-0521 від 07 липня 2006 року позичальник зобов`язався належним чином прийняти, використовувати і повернути Банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії) у терміни, встановлені договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 07 липня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 110/11/2-084.

Також 07 липня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 110/11/2-085.

Відповідно до умов договорів поруки поручителі зобов`язалися перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та в порядку, передбачених кредитним договором № 110/11-0521 від 07 липня 2006 року (пункт 1.1).

Проте, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, відповідач ОСОБА_2 не виконує, у зв`язку з чим станом на 01 березня 2017 року наявна заборгованість в розмірі 5 464,94 доларів США, яка складається із: заборгованості за тілом кредитом – 4 724,82 доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом – 443,03 доларів США; пені за несвоєчасне повернення кредиту – 221,22 доларів США; пені за несвоєчасне повернення відсотків – 75,87 доларів США.

Задовольняючи позові вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що є підтвердженими обставини щодо отриманих позичальником кредитних коштів в розмірі згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, які позичальником не повернуті, а тому наявні підстави для стягнення з боржника та поручителів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. 

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (тут і надалі в редакції Кодексу, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що у законі передбачено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права, кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й у такому разі кредитор може звернутися з названою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 4-680цс19) зазначила: «Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у вказаній редакції, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Тому, враховуючи припинення права кредитора вимагати від поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання зі спливом визначеного договором або законом строку, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Вказане не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 62), від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 76), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 59), а також постанову Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15)».

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.

Отже, порука – це строкове зобов`язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив призводить до припинення певного суб`єктивного права кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Сторони у договорі поруки не визначили строк її дії, тому до спірних правовідносин застосовуються положення частини четвертої статті 559 ЦК України.

У справі, яка переглядається, колегією суддів встановлено, що згідно графіку платежів погашення кредиту, який зазначений у пункті 1.1 кредитного договору № 110/11-0521 від 07 липня 2006 року, строком погашення щомісячних платежів в сумі 68 доларів США було визначено 20 число кожного місяця починаючи виплати першого платежу до 20 серпня 2006 року і останнього платежу до 06 липня 2021 року (а.с.6-7 т.1).

Відповідно до пункту 2.2.1 договору поруки № 110/11/2-085 від 07 липня 2006 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , зміст забезпеченого порукою зобов`язання становить повернення кредиту за встановленим порядком погашення заборгованості (в договорі поруки викладений графік платежів погашення кредиту, який аналогічний зазначеному у пункті 1.1 кредитного договору № 110/11-0521) /а.с.8 т.1/.

Тобто, умовами договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Свої зобов`язання за кредитним договором у встановлені строки позичальник ОСОБА_2 повністю не виконав, внаслідок чого виникла відповідна заборгованість.

Оскільки за умовами кредитного договору позичальник ОСОБА_2 мав здійснювати щомісячно до 20 числа кожного місяця чергові платежі погашення заборгованості за кредитним договором № 110/11-0521 від 07 липня 2006 року, тобто з часу несплати кожного з платежів починається перебіг встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості останній самостійний платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором позичальником ОСОБА_2 було здійснено 19 серпня 2016 року, в подальшому жодних погашень заборгованості не вчиняв (а.с.21-22 т.1), а тому саме з цього часу почався перебіг встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Проте, до суду з даним позовом, в тому числі і до поручителя ОСОБА_1 , Банк звернувся лише у березні 2017 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що порука ОСОБА_1 припинилася в силу частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки на момент подання позову шестимісячний строк по кожному платежу вже сплив.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині вирішення позовних вимог до поручителя ОСОБА_1 , суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам припинення поруки ОСОБА_1 , тому помилково солідарно стягнув з поручителя ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором.

Колегія суддів враховує, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 110/11-0521 від 07 липня 2006 року в розмірі 5 464,94 доларів США та судового збору в розмірі 695,19 грн. підлягає скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 110/11-0521 від 07 липня 2006 року в розмірі 5 464,94 доларів США та судового збору в розмірі 695,19 грн.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України).

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Приймаючи до уваги висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з позивача ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», на користь відповідача ОСОБА_1  підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 128,34 грн.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 110/11-0521 від 07 липня 2006 року в розмірі 5 464,94 доларів США та судового збору в розмірі 695,19 грн. – скасувати та ухвалити у скасованій частині нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 110/11-0521 від 07 липня 2006 року в розмірі 5 464,94 доларів США та судового збору в розмірі 695,19 грн. – відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 3 128,34 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 травня 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.Ю. Ткаченко

М.М. Пищида