ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2026 р.  Справа № 911/3543/23 (752/11682/24) 
Господарський суд Київської області у складі судді Лопатіна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс", м. Київ
до  ОСОБА_1 , Київська область, с.Тарасівка
про стягнення заборгованості за кредитним договором

В межах провадження у справі № 911/3543/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання Єрьоміч О.А.
за участю представників згідно з протоколом судового засідання. 

Обставини справи:
У провадженні господарського суду Київської області перебуває справа № 911/3543/23 за заявою боржника ОСОБА_1 про неплатоспроможність. 
Ухвалою господарського суду від 09.10.2024 р. заяву керуючого реструктуризацією боргів боржника від 03.07.2024 р. б/н про надання дозволу на залучення спеціаліста для проведення оцінки майна залишено без розгляду, клопотання керуючого реструктуризацією боргів боржника - арбітражного керуючого Белінської Наталії Олександрівни від 07.10.2024 р. б/н про виплату грошової винагороди задоволено, здійснено сплату основної грошової винагороди арбітражному керуючому Белінській Наталії Олександрівні за виконання нею повноважень керуючого реструктуризацією у справі № 911/3543/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 у сумі 40260,00 грн за рахунок коштів, авансованих боржником на депозитний рахунок господарського суду Київської області,  затверджено план реструктуризації боргів боржника у справі № 911/3543/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , припинено повноваження арбітражного керуючого Белінської Наталії Олександрівни, як керуючого реструктуризацією боргів боржника - ОСОБА_1 .
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.11.2025 р. матеріали позовної заяви направлено до господарського суду Київської області.
26.01.2026 р. до господарського суду Київської області надійшла наведена справа, яку, згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.01.2026 р., було передано для розгляду судді Лопатіну А.В., присвоївши справі № 911/3543/25 (752/11682/24).
Ухвалою господарського суду від 29.01.2026 р. прийнято до свого провадження справу № 911/3543/23(752/11682/24) за позовом ТОВ "Іннова Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в межах провадження у справі № 911/3543/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 04.03.2026 р.
Ухвалою господарського суду від 04.03.2026 р. розгляд справи по суті відкладено на 29.04.2026 р.
У судове засідання 29.04.2026 р. уповноважені представники позивача та відповідача, належним чином повідомлені про місце, дату та час судового засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.
Судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 р. у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
В силу вимог частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Зважаючи на те, що неявка учасників у справі, належним чином повідомлених про місце, дату та час судового засідання не перешкоджає розгляду справи, крім цього, матеріалів справи достатньо для повного та всебічного розгляду справи, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності уповноважених представників позивача та відповідача.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:
01.10.2023 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІННОВА ФІНАНС" (далі - Позивач, Кредитодавець) та фізичною особою ОСОБА_1 (далі - Відповідач, Позичальник, Боржник) укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 1767161023 (далі - Договір позики).
Як вбачається зі змісту Договору позики, разом із Правилами надання споживчих кредитів, затвердженими 17.10.2022 р., які є його невід`ємною частиною, визначено всі істотні умови правочину, з якими Позичальник був попередньо ознайомлений та погодився.
Позивач вказав, що Договір позики укладено у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного відповідно до вимог Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", з урахуванням особливостей, передбачених статтями 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", що підтверджується роздруківками тексту Договору позики та Правил, доданими до позовної заяви.
Відповідно до статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, оформленою в електронній формі, та укладається і виконується у порядку, передбаченому Цивільним кодексом України та іншими актами законодавства.
Згідно з пунктом 1 Договору позики Кредитодавець зобов`язався надати Позичальнику позику у розмірі 8 000,00 грн. шляхом перерахування коштів на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності та платності, а Позичальник - повернути отримані кошти у визначений договором строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою відповідно до пунктів 1.3, 1.4 та/або 1.5 Договору.
Позивач зазначає, що умовами Договору передбачено: тип позики - кредит; мета отримання - для власних потреб, не пов`язаних із підприємницькою діяльністю; строк позики - 30 днів; дисконтна процентна ставка - 1,99% на день; базова (позаакційна) процентна ставка - 2,99% на день; дата надання позики - 01.10.2023 р.; дата повернення - 31.10.2023 р.
Згідно з пунктом 1.9 Договору позики, він підписується електронним підписом Позикодавця та надсилається Позичальнику для ознайомлення та погодження через особистий кабінет разом із електронним повідомленням-пропозицією укласти договір. На електронну пошту або шляхом SMS-повідомлення Позичальнику надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання договору, який використовується для накладення електронного підпису шляхом підтвердження дії (натискання кнопки "підписати"). Після накладення електронних підписів сторін договір вважається укладеним, а його умови - прийнятими.
На підтвердження укладення Договору позики позивачем надано роздруківки з електронної пошти support@finsfera.ua, з якої на адресу відповідача направлялися одноразові ідентифікатори для підписання договору № 1767161023 та паспорта споживчого кредиту, причому зазначені ідентифікатори містяться також у тексті підписаних документів.
Відповідно до пунктів 1.4, 1.4.1, 1.5, 1.5.1 Договору позики, на період строку, визначеного п. 1.2. Договору, нарахування процентів здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,99% (з урахуванням програми лояльності ТОВ "ІННОВА ФІНАНС", Правил акції ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" "Повторний кредит") від суми позики за кожний день користування позикою.
У межах строку позики, якщо відбулася пролонгація відповідно до п. 1.3. цього Договору застосовується позаакційна (базова) процентна ставка, визначена у пункті 1.1.5. цього Договору з першого дня дії Договору, якщо інше не буде визначено в додатковій угоді, укладеній між сторонами. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку позики визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами та відображаються позичальнику в особистому кабінеті.
У випадку користування позикою понад строк, встановлений п. 1.2. Договору, з наступного дня після спливу строку вказаного в п. 1.2 цього Договору умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,99% на день (з урахуванням програми лояльності ТОВ "ІННОВА ФІНАНС", Правил акції ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" "Повторний кредит") перераховуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується позаакційна (базова) процентна ставка у розмірі 2,99% на день від суми позики за кожен день користування позикою з першого дня дії Договору.
Позивач вказує, що свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн., що підтверджується відповідною довідкою про перерахування коштів.
Водночас відповідач, всупереч умовам Договору та вимогам статей 525, 526, 530, 536, 610, 612 Цивільного кодексу України, свої зобов`язання належним чином не виконала, суму позики не повернула та проценти за користування коштами не сплатила.
У зв`язку з наведеним позивач зазначає, що станом на день подання позовної заяви заборгованість відповідача становить 65 408,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. - основний борг, 57 408,00 грн. - заборгованість за процентами, нарахованими за ставкою 2,99% на день за 240 днів користування позикою, при цьому нарахування процентів здійснювалося по 30.05.2024 р. включно.
Відповідач у судові засідання не з`явилась, свого представника не направила, відзиву на позов не надіслала, належних та допустимих доказів, які б спростовували викладені позивачем обставини суду не надала.
У ст. 86 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) вказано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що наведені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України)). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 цього кодексу).
Згідно ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Аналогічні положення містить і ст. 4 ГПК України, згідної якої право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі дії мають бути ефективними, тобто призводити до того результату, на який вони спрямовані. Інакше кажучи, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 рудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21), від 9 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20 (пункт 11.87), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17(пункт 56), від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 33.2), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 58), від 3 серпня 2022 року у справі № 910/9627/20 (пункт 8.45)).
Згідно з ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Одним із передбачених законом способів захисту є стягнення заборгованості за договором позики у разі неналежного виконання або невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення суми позики та сплати процентів за користування грошовими коштами.
Так, згідно положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення кодексу, що регулюють позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. 
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. 
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс" за договором № 1767161023 про надання грошових коштів у позику від 01.10.2023 р. на загальну суму 65 408,00 грн.
Суд встановив, що ухвалою господарського суду від 15.05.2024 р. відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру реструктуризації боргів боржника - ОСОБА_1 .
У межах провадження в наведеній справі розглядається даний спір.
Провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, складом учасників таких правовідносин, специфічністю цілей і завдань, тривалістю судового провадження тощо.
КУзПБ за своєю правовою природою є специфічним комплексним нормативно-правовим актом, який за ознакою предметної сфери регулювання об`єднує значну кількість норм різної галузевої належності, включаючи в собі як норми процесуального права (зокрема норми щодо порядку здійснення провадження у справах про банкрутство (неплатоспроможність), вчинення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень) так і норми матеріального права.
Така специфіка КУзПБ як нормативно-правового акта під час застосування закріплених в ньому норм зумовлює необхідність урахування особливостей регулювання розгляду тих чи інших питань, що виникають у межах такої справи.
Верховний Суд неодноразово у свої практиці під час вирішення питання співвідношення загальної та спеціальної норми звертав увагу на необхідності застосування спеціального закону перед загальним, зазначаючи, що при наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм необхідно керуватися принципом lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для даної справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною (див. з-поміж іншого постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09.11.2018 р. у справі № 263/15749/16-а, постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.03.2021 р. у справі № 522/799/16-ц, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.11.2021 р. у справі № 908/2637/20, від 27.12.2022 р. у справі № 910/21725/21).
Про необхідність застосування наведеного принципу зазначено також у рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 р. у справі № 5-р (II)/2020, в якому зауважено, що принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): "закон пізніший має перевагу над давнішим" (lex posterior derogat priori) - "закон спеціальний має перевагу над загальним" (lex specialis derogat generali) - "закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим" (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
Крім того, про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 25.03.1999 р. у справі "Ніколова проти Болгарії", від 24.06.2021 р. у справі "Шкіря проти України").
Аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності у тому числі фізичної особи - боржника, дає підстави для висновку, що з моменту відкриття стосовно боржника справи про неплатоспроможність він перебуває в особливому правовому режимі, що змінює, зокрема строк виконання грошових зобов`язань.
Згідно з частиною першою статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника, крім іншого, строк виконання всіх грошових зобов`язань боржника вважається таким, що настав.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідач заявлених до неї вимог не спростувала, у судове засідання свого представника не направила, належних та допустимих доказів, які підтверджують виконання нею зобов`язань за Договором № 1767161023 про надання коштів у позику від 01.10.2023 р. до суду не надала.
З огляду на вищевикладене та враховуючи, що відповідач після настання строку виконання всіх її грошових зобов`язань з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у відповідності до наведених положень Кодексу України з процедур банкрутства не здійснила повернення кредиту в сумі 8 000,00 грн., даний борг перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, відповідачем не спростований, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку, що заявлені до відповідача позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог в частині нарахованих позивачем процентів у сумі 57 408,00 грн. (240 днів = 2,99% в день, 8 000,00 грн.* 2,99% * 240 днів), суд зазначає таке.
За результатами дослідження наданих доказів, встановлено, що ТОВ "Іннова Фінанс" на виконання наведеного договору № 1767161023 про надання коштів у позику від 01.10.2023 р. було перераховано на користь відповідача 01.10.2023 р. кошти в сумі 8 000,00 грн. Проценти за користування наведеними коштами позивач нараховує протягом 240 днів з дати отримання кредитних коштів.
При цьому нарахування процентів за кожний день користування позикою позивач обґрунтовує судовою практикою, викладеною у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 р. у справі № 910/17048/17, у якій зазначено:
"У кредитних договорах сторони унормували питання сплати процентів за користування кредитом (п. 121 Постанови).
Відповідно до пункту 6.2 договору про відкриття кредитної лінії № 119 та аналогічного пункту у договорі № 120 нарахування процентів здійснюється щоденно протягом дії цих договорів із розрахунку 360 днів у році, їх нарахування починається з дня надання кредиту (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі. День повернення кредиту не враховується при нарахуванні процентів (п. 122 Постанови).
Тобто нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів (п. 123 Постанови).
Підстав для неврахування зазначеного, що стало наслідком узгодження сторонами договірних умов, не вбачається, про що судами зроблено правомірний висновок (п. 124 Постанови).".
Разом з тим, як вже зазначалось, ухвалою господарського суду від 15.05.2024 р. відкрито провадження у справі № 911/3543/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 (відповідач у цій справі), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру реструктуризації боргів боржника ОСОБА_1 .
Згідно з частиною першою статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника, крім іншого,  припиняється нарахування штрафів та інших фінансових санкцій, а також відсотків за зобов`язаннями боржника; вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів; строк виконання всіх грошових зобов`язань боржника вважається таким, що настав.
Відповідно до положень частини другої статті 121 Кодексу України з процедур банкрутства протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:
1) зупиняється виконання боржником грошових зобов`язань, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність;
2) зупиняється стягнення з боржника за всіма виконавчими документами, крім виконавчих документів за вимогами про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, а також крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум, у тому числі одержаних від продажу майна боржника або перебування майна боржника, яке є предметом забезпечення, на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах;
3) не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення вимог, на які поширюється мораторій;
4) зупиняється перебіг позовної давності щодо вимог до боржника;
5) не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань боржника.
Виходячи з аналізу наведених положень Кодексу України з процедур банкрутства, суд встановив, що після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника, зокрема нарахування відсотків за користування ним кредитними коштами є неправомірним.
Таким чином, позивачем обґрунтовано заявлено позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом лише в частині тих, що нараховані до відкриття провадження у справі № 911/3543/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 (відповідач у цій справі), тобто до 15.05.2024 р.
Здійснивши перерахунок заявлених позивачем вимог у частині стягнення відсотків за користування кредитом, з урахуванням наведених обставин справи, суд встановив, що задоволенню підлягає позов у цій частині у сумі 54 298,40 грн. відсотків за користування кредитом, нарахованих з дати перерахування товариством на користь відповідача кредиту до дати відкриття провадження у справі про неплатоспроможність позичальника, а саме: з 01.10.2023 р. по 14.05.2024 р.
Відповідно до частини другої ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин третьої та четвертої ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
За таких обставин, обов`язок доведення факту належної сплати наведеної заборгованості закон покладає на відповідача. 
Частиною першою ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (частина друга ст. 74 ГПК України).
Разом з тим, відповідачем доказів сплати зазначеної заборгованості не надано.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 р. та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 р. зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом, інші доводи сторін, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильне вирішення даного спору.
Приписами статей 73, 74 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За результатами повного та всебічного дослідження поданих доказів, які мають значення для правильного вирішення даного спору і стосуються предмету доказування, суд дійшов висновку, що наведений позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у частині стягнення з відповідача на користь позивача 8 000,00 грн. заборгованості по тілу кредиту та 54 298,40 грн. заборгованості по відсоткам. В іншій частині суд відмовляє у задоволенні позову.
Витрати зі сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, покладаються судом на сторін, пропорційно задоволеним вимогам.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс" (01014, м. Київ, вул. Болсуновська, 8, поверх 9; код ЄДРПОУ 44127243) 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором № 1767161023 від 01.10.2023 р., 54 298 (п`ятдесят чотири тисячі двісті дев`яносто вісім) грн. 40 коп. заборгованості за відсотками та 2 301 (дві тисячі триста одну) грн. 28 коп. витрат на сплату судового збору.
3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити. 
4. Видати наказ.

Згідно ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання 04.05.2026 р.

Суддя А.В. Лопатін