Справа № 348/2964/25 
Провадження № 22-ц/4808/970/26 
Головуючий у 1 інстанції Гундяк Т. Д. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючої (суддя-доповідач)  Пнівчук О. В.,
суддів:     Бойчука І. В., Томин О. О.,
з участю секретаря:   Панасюк В. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Марчук Світлана Василівна, на заочне рішення Надвірнянського районного суду від 18 березня 2026 року, у складі судді Гундяка Т. Д., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав, 
в с т а н о в и в :
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Яблончук В. Й., звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 02 березня 2019 року ОСОБА_1 перебував з ОСОБА_2 у шлюбі, який 13 травня 2022 року був розірваний рішенням Надвірнянського районного суду. У шлюбі в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З часу фактичного припинення шлюбних відносин, тобто з березня 2021 року, син проживає з батьком, який самостійно його виховує і утримує. У цьому також беруть участь батьки позивача, які спільно проживають сім`єю в. АДРЕСА_1 . Позивач як ФОП фактично з народження самостійно утримує дитину, забезпечує її розвиток, освіту, культурні потреби та повністю здійснює догляд і медичне забезпечення.
Зазначив, що відповідачка з березня 2021 року проживає окремо та не приймає участь в житті дитини, не бере участі у її вихованні, утриманні та розвитку, проявляє байдужість. ІНФОРМАЦІЯ_2 від іншого чоловіка у ОСОБА_2 народилась дочка, а ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідачка одружилась з батьком її другої дитини. 
Вказував, що малолітній син ОСОБА_4 навчається за місцем його постійного проживання у Надвірнянському ліцеї №1 ім. В. М. Чорновола Управління освіти Надвірнянської міської ради, є учнем 1-В класу. Згідно наданої, класними керівником та директором ліцею характеристики вихованням, життєдіяльністю та підготовкою до навчальних занять займається батько дитини – ОСОБА_1 , який приводить до ліцею і забирає сина після занять. Мати дитини, ОСОБА_2 не виходила на зв`язок із класним керівником, щодо питань навчання дитини та не приводила сина і не забирала його. 
Посилався на те, що у жовтні 2025 року під час короткочасного перебування в Україні відповідачка повідомила позивача про відсутність наміру брати участь у вихованні та утриманні спільного сина ОСОБА_4 , не заперечила проти позбавлення її батьківських прав і розгляду справи без її участі, що також підтвердила письмовою заявою. Позивач із дитиною постійно проживають за незмінною адресою, однак відповідачка, маючи можливість і не маючи перешкод, жодного разу не відвідувала сина ні вдома, ні в закладі освіти та не виявляла інтересу до його виховання, розвитку і матеріального забезпечення.
Вказане, на думку позивача, свідчить про те, що ОСОБА_2 повністю усунулась від виконання обов`язків матері щодо утримання та виховання сина, не проявляє інтересу до його побутових та інших повсякденних потреб життя і зростання, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, його навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується із ним, не виявляє жодного інтересу до життя та зростання. Син не знає як виглядає його рідна мати і давно не запитує про неї.
Посилаючись на викладене просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Надвірнянського районного суду від 18 березня 2026 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, представниця ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. 
Вважає, що суд належним чином не оцінив наявні у матеріалах справи докази, які підтверджують факт невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків. 
Так, з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 звертається уже втретє, і жодного разу мати дитини не прийшла до суду, не заперечила, не подала відзиву, а що найголовніше - не змінила свого ставлення до дитини, не відвідала сина, не зателефонувала йому. Натомість, написала заяву, яку посвідчила нотаріально, про те, що згідна на позбавлення її батьківських прав.
Суд не звернув увагу, що представник служби у справах дітей Пасічнянської сільської ради позовні вимоги в судовому засіданні підтримав та зазначив про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , перед тим надавши відповідний висновок.
На думку представниці скаржника, в даному випадку має місце абсолютне ухилення матері від виконання своїх обов`язків, нехтування ними, що має систематичний і постійний характер, адже триває уже 5 років. Крім того, суд уже двічі відмовляв у позбавленні батьківських прав щодо ОСОБА_2 , попереджаючи її про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_4 і поклавши на орган опіки та піклування - службу у справах дітей контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 . На виконання такого контролю служба у справах дітей викликала ОСОБА_2 на комісію (і не одноразово), проте остання не з`являлась, а останнього разу надала заяву, де просить позбавити її батьківських прав. 
Вважає, що суд необґрунтовано не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, незважаючи на те, що позиція органу опіки та піклування в цій справі є виваженою і не суперечить інтересам дитини.
Вказує, що суд не врахував свідчення самого неповнолітнього ОСОБА_5 про те, що він пам`ятає матір, але дуже давно з нею не бачився. Натомість, суд повважав, що це свідчить про те, що дитина шкодує про відсутність матері в його житті. На переконання сторони позивача, вказаний висновок не підтверджений жодним доказом та є лише припущенням.
За вказаних доводів представниця ОСОБА_1 просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористались.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.
Представник органу опіки та піклування Ломпас М. В. доводи апеляційної скарги визнала, зазначивши, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відповідачки.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена за місцем її реєстрації, однак судова повістка не вручена через відсутність адресата.
Враховуючи належність повідомлення відповідачки про час та місце розгляду справи, апеляційний суд відповідно до положень статті 372 ЦПК України дійшов висновку, що неявка відповідачки не перешкоджає розгляду справи і у її відсутності.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_6 , представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду відповідає цим вимогам відповідає.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що проживання дитини з одним із батьків, відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого підлягає доведенню. Матеріали справи не містять докази застосування до ОСОБА_2 заходів впливу у вигляді попередження з боку правоохоронних органів, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування тощо.
Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, що є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.05.2022 по справі № 348/614/22 шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 02.03.2019, було розірвано.
Від спільного подружнього життя у сторін народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 18.06.2019, актовий запис №31.
Згідно витягів з реєстру територіальної громади позивач з неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням Надвірнянського районного суду від 30 січня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини задоволено, визначено місце проживання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення суду набрало законної сили 02.03.2023.
Згідно довідки Пасічнянської сільської ради від 02.10.2025 та акта обстеження матеріально-побутових умов проживання від 12.11.2025 неповнолітня дитина ОСОБА_3 зареєстрований та проживає разом з батьком ОСОБА_1 та батьками позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 .
ОСОБА_9 та ОСОБА_2 30.12.2022 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис за №2631. Прізвище відповідача після реєстрації шлюбу залишено ОСОБА_10 .
Відповідно до нотаріально засвідченої заяви від 18.10.2025 відповідач ОСОБА_2 не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також вказала, що не заперечує проти розгляду справи в суді без її особистої присутності.
Відповідно до довідки Пасічнянської сільської ради, виданої 02.10.2025 ОСОБА_1 , позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а також вказано, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є його сином та знаходиться на його утриманні.
З характеристики Пасічнянської сільської ради від 16.09.2025 встановлено, що ОСОБА_1 за час проживання в селі зарекомендував себе з позитивної сторони, поводив себе добре. Характер спокійний, врівноважений, спиртними напоями не зловживає. З сусідами проживає в хороших стосунках та виховує свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 – 2019 р.н. Проявив себе як чуйний, добросовісний та відповідальний батько. 
Згідно довідки лікаря педіатра комунального некомерційного підприємства «Дитяча лікарня Надвірнянського району» Надвірнянської міської ради ОСОБА_11 від 16.09.2025, ОСОБА_1 повністю опікується дитиною ОСОБА_3 , 2019 року народження, мама про стан здоров`я дитини не цікавиться.
З характеристики Надвірнянського ліцею №1 ім. В. М. Чорновола, встановлено, що ОСОБА_3 навчається у 1-В класі цього ліцею. Батько ОСОБА_1 бере активну участь у вихованні дитини, спілкується з педагогами, які навчають його сина, цікавиться шкільним життям дитини, відвідує батьківські збори, приводить та забирає сина після занять. Періодично онука з навчального закладу забирає бабуся ОСОБА_8 . Мама дитини ОСОБА_2 не виходила на зв`язок з класним керівником за період часу з 01.09.2025 по 14.11.2025 щодо питань навчання дитини та не приводила і не забирала його із ліцею.
Рішенням виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради № 1129 від 03.12.2025 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» затверджено висновок органу опіки та піклування Пасічнянської сільської ради, яким вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса прописки: АДРЕСА_2 , батьківських прав щодо сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця села Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області.
Позивач ОСОБА_1 у 2023 та 2024 роках вже звертався з аналогічними позовами до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав (справа №348/1361/23 та №348/1102/24). Відповідно до рішень за цими позовами в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.
За інформацією Державної прикордонної служби України, яка надійшла на виконання ухвали суду про витребування доказів, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в період з 01.01.2021 по 07.01.2026 в базі даних не виявлено.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 вказував, що мати свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, що негативно впливає на його фізичний та духовний розвиток.
Разом з тим ОСОБА_2 проти позбавлення батьківських прав не заперечувала.
Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради № 1129 від 03.12.2025, визнано за доцільне позбавлення батьківських (материнських) прав матір ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 .
Разом з тим, висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Суд оцінює його у сукупності з іншими доказами, які містяться у матеріалах справи.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Натомість докази, що стосовно відповідачки представниками служби у справах дітей вживались заходи впливу в матеріалах справи відсутні, профілактична робота з нею не проводилася.
У цій справі не встановлено обставин, які б однозначно свідчили про те, що відповідачка не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилася проживати з батьком. Та обставина, що на час розгляду справи вихованням та розвитком неповнолітнього сина займається батько, не свідчить безумовно про те, що мати свідомо та умисно нехтує батьківськими обов`язками. 
Що стосується відповідей малолітнього ОСОБА_3 на комісії органу опіки про те, що він пам`ятає матір, але давно з нею не бачився, то такі відповіді не є конкретизовані в часі та не можуть беззаперечно свідчити про відсутність спілкування дитини з матір`ю.
Матеріали справи не містять негативних характеристик та доказів винної поведінки відповідачки.
Колегія суддів вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 не відповідає інтересам дитини.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Марчук Світлана Василівна, залишити без задоволення, а заочне рішення Надвірнянського районного суду від 18 березня 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 29 травня 2026 року.

Головуюча         О. В. Пнівчук
Судді:          І. В. Бойчук
О. О. Томин