ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/19935/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2025 року (головуючий суддя Луніна О.С.)
у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , 09.07.2025 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , просив:
-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена грошова компенсація за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168;
-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та доплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, обчисливши її розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168;
-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, сум індексації;
-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, обчисливши їх розмір із розміром місячного грошового забезпечення з урахуванням сум індексації.
В обґрунтування позову зазначено, що в 2022 році позивачу виплачувалась грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення. Проте, до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислено розміри вказаних вище виплат, відповідач не включив суми додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, та індексації які позивач отримував щомісячно. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2025 року позов – задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена грошова компенсація за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, обчисливши їх розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, сум індексації.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, обчисливши їх розмір із розміром місячного грошового забезпечення з урахуванням сум індексації.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову або залишити позов без розгляду, оскільки позивач порушив строк звернення до суду з цим позовом. Вказує, що додаткова винагорода на період дії воєнного стану, як її визначає Порядок 260 і є додатковою винагородою згідно Постанови №168. Тобто законодавством чітко визначено (з 01.02.2023 року) які складові грошового забезпечення військовослужбовців мають враховуватися при обчисленні компенсації за невикористані дні відпусток і додаткова винагорода за Постановою №168 до них не відноситься, оскільки є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення. Також відповідач зазначає, що позивач без поважних причин порушив строк звернення до адміністративного суду з даним позовом. Вказує, що станом на час звернення позивача до суду по даним категоріям справ діяв 3-місячний строк звернення до суду. Пропуск строку звернення до суду згідно ст. 123 КАС України тягне залишення позову без розгляду.
Згідно статті 309 КАС апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Враховуючи, що у період з 06.04.2026 до 10.04.2026 головуючий суддя Дурасова Ю.В. брала участь у онлайн-підготовці суддів апеляційних адміністративних судів згідно Календарного плану підготовки суддів для підтримання кваліфікації на 2026 рік, також у період з 14.04.2026 до 15.04.2026 головуючий суддя Дурасова Ю.В. перебувала у відрядженні, що унеможливило розгляд справи у визначений ч. 1 ст. 309 КАС України строк.
При цьому, в період з 04.05.2026 року по 19.05.2026 року колегія суддів у складі Дурасової Ю.В, Божко Л.А., Лукманової О.М. перебувала у черговій щорічній відпустці, тому постанова у цій справі приймається в перші дні після виходу колегії суддів з чергової відпустки.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 , з 19 травня 2017 року по 17 вересня 2024 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 .
В березні 2025 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати інформацію про виплачені йому при звільненні суми та у разі, якщо такі суми нараховані невірно, перерахувати та доплатити належні позивачу при звільненні.
Листом від 27.03.2025р. за № 5828 військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено запитувача, що розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 грн та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача, щодо не включення до складу грошового забезпечення (з якого обчислена компенсація за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань за 2022 рік) сум додаткової винагороди, що передбачена постановою КМУ №168.
Суд першої інстанції позов задовольнив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пунктів 2-4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: 
посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); 
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
При цьому, відповідач зазначає про порушення позивачем строку звернення до суду.
З цього питання суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Строк звернення до суду - це встановлений законом проміжок часу, протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права; після закінчення строку звернення до суду право не зникає, але не може бути належно реалізоване в разі неможливості поновлення цього строку.
Строк звернення до суду відіграє ключову роль у забезпеченні юридичної визначеності: він створює передбачувані часові межі для оскарження дій чи бездіяльності.
Згідно з ч.1 ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати (ч. 2 ст. 118 КАС України).
Відповідно до ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку.
При цьому, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
За змістом ч.1 ст.122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивач був звільнений з військової служби 17.09.2024 року, що підтверджується витягом з наказу №273 (а.с.32).
При цьому до адміністративного суду позивач звернувся 09.07.2025.
Станом на дату звільнення позивача зі служби та станом на дату звернення позивача до суду з цим позовом діяв 3-місячний строк звернення до суду.
Позивач, разом з позовом подав заяву про поновлення процесуального строку (а.с.19).
У вказаній заяві позивач зазначив, що не мав можливості раніше подати позов, оскільки дізнався про порушення свої прав тільки зараз.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції такі доводи позивача не можуть бути визнані поважними причинами пропуску звернення до суду, оскільки при звільненні позивача зі служби 17.09.2024 відповідачем був здійснений розрахунок належних позивачу виплат, отже, позивач був обізнаний з моменту звільнення зі служби щодо належних йому виплат.
Суд апеляційної інстанції також бере до уваги, що суд першої інстанції ухвалою від 16.07.2025 поновив позивачу строк звернення до суду, однак в цій ухвалі суд першої інстанції не зазначив, які саме обставини покладені в основу поновлення строку звернення до суду (а.с. 36).
Частиною 5 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. 
Питання виплати індексації грошового забезпечення стосується проходження публічної служби. 
Водночас, в силу частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Отже строк звернення до адміністративного суду може бути встановлено іншими законами, зокрема щодо реалізації трудових прав, строк встановлюється Кодексом Законів України про працю.
Так, статтею 233 КЗУПП (строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів) встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною 2 цієї статті.
При цьому, в частині 2 ст.233 КЗУПП зазначено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Зазначена редакція вказаної статті діє з 19.07.2022 року у відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352-IX.
Станом на час звільнення позивача зі служби та станом на час звернення до суду з позовом, строк звернення до суджу був визначений - 3 місяці.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що будь яких доказів про поважність пропуску строку звернення до суду матеріали справи не містять.
Водночас, наслідком пропуску строку звернення до суду є завишення позову без розгляду (ст. 123 КАС України).
Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини та норми прави та припустився помилкового висновку про можливість розгляду даної справи. 
На думку колегії суддів апеляційної інстанції аналіз зазначених обставин справи дає підстави для висновку про скасування рішення суду першої інстанції та залишення позову без розгляду.
В силу ч.4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
.
При цьому, визначальним при вирішенні питання дотримання строків звернення до адміністративного суду є встановлення дати коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що позивач дізнався про порушення своїх прав 17.09.2024 року, однак, позивач посилається також на те, що в Україні діє воєнний стан, тому він не міг своєчасно звернутися до суду.
З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року введений воєнний стан на території України, який діє на теперішній час.
Верховний Суд в постанові від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22 зробив висновок, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.
Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 30 липня 2024 року по справі №420/6964/24 щодо вирішення питання строку звернення до суду.
Оскільки суд та всі учасники заявленого спору діють в однакових умовах воєнного стану, сам по собі факт дії воєнного стану не свідчить про поважність пропуску строку для звернення до суду, поновлення строків це виняток, а воєнний стан - загальна умова для всіх.
Суд апеляційної інстанції враховує, що введений в країні воєнний стан суттєво ускладнив (подекуди унеможливив) повноцінне функціонування, зокрема, органів державної влади, місцевого самоврядування. 
Між тим, сама по собі ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.
Наразі законодавцем максимально спрощено процедуру звернення до адміністративного суду та надано особам, права яких порушено, декілька альтернативних способів звернення до суду для захисту своїх прав, що надає можливості звернення до суду з позовною заявою за допомогою поштового відправлення, засобами електронного зв`язку, також з використанням доступу до Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
Однак, жодних доказів поважності причин пропуску строку звернення з цим позовом до суду саме через обмеження, впроваджені у зв`язку з введенням воєнного стану, військовою агресією російської федерації проти України, позивач разом із заявою суду не надав.
Жодних інших обставин поважності пропуску строку звернення до суду позивачем не зазначено.
Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.
Так, в силу частини 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. 
Згідно частини 4 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, а зазначені позивачем причини не є поважними.
Оскільки матеріали справи не містять доказів про поважність причин пропуску строку звернення до суду, то колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що пропуск строку звернення до суду вчинено без поважних причин, що є підставою для залишення позову без розгляду.
Таким чином, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.
Ураховуючи вищевикладене суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи, не застосував норми процесуального закону, що встановлююсь дослідження поважності причин пропуску строку звернення до суду та, станом на дату звернення до суду, встановлювали 3-місячний строк звернення до суду з цим позовом.
Позивачем пропущено строк звернення до суду із позовом, встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, тому наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позов - залишенню без розгляду.
Вищезазначене є мотивом для часткового врахування судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами відповідача та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.
Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись ст. 122, 123, 240, 241-245, 250, 286, 311, 317, 321, 322, 327, 328, 329 КАС 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2025 року – скасувати, позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без розгляду.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко