ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/466/26
Провадження №2/338/660/26
08 червня 2026 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого судді Куценка О. О., за участю секретаря судового засідання Двібородчин І. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :

27 березня 2026 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 12 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 882527, відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачці грошові кошти в сумі 5 000 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та строки, визначені договором.
Позивач вказує, що кредитний договір укладено в електронній формі та підписано відповідачкою шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно з умовами договору сума кредиту становила 5 000 грн, строк користування кредитом - 30 днів, дата повернення кредиту та сплати процентів - 11 серпня 2020 року. Процентна ставка за користування кредитом була визначена договором як фіксована.
Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачці кредитні кошти у розмірі 5 000 грн шляхом їх перерахування на платіжну картку, зазначену відповідачкою. Водночас відповідачка належним чином умови договору не виконала, кредит та проценти за користування кредитом у встановлений строк не повернула, унаслідок чого утворилася заборгованість.
24 березня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № ККЛУ-24032021, на підставі якого позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 882527 від 12 липня 2020 року.
З урахуванням викладеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 400 грн, з яких: 5 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11 400 грн - заборгованість за процентами, а також судовий збір у розмірі 2 662 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.
Ухвалою судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2026 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачка ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Відзиву на позовну заяву, заяв, клопотань, доказів повного або часткового погашення заборгованості, а також контррозрахунку заборгованості до суду не подала.
Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у разі одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Судом встановлено, що 12 липня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 882527.
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору Товариство зобов`язалося надати клієнту грошові кошти в розмірі 5 000 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а клієнт зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Згідно з пунктом 1.3 договору строк кредиту становив 30 днів. Відповідно до графіка платежів, який є додатком № 1 до договору, дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів визначена 11 серпня 2020 року.
За змістом договору кредит надавався у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену в особистому кабінеті.
Кредитний договір укладено в електронній формі. Зі змісту договору, графіка платежів та довідки про ідентифікацію вбачається, що відповідачка підписала договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором M877, який було направлено на номер мобільного телефону, зазначений клієнтом, а договір підписано 12 липня 2020 року о 17 год. 02 хв. 57 сек.
Суд звертає увагу, що в окремих документах, поданих позивачем, міститься неточність щодо імені відповідачки, а саме зазначено « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_3 ». Водночас із сукупності матеріалів справи, зокрема договору, довідки про ідентифікацію, розрахунку заборгованості, витягу з реєстру боржників, досудової вимоги, а також з урахуванням РНОКПП НОМЕР_1 , дати народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреси проживання та номера кредитного договору № 882527, суд встановив, що спірні правовідносини стосуються саме ОСОБА_1 . Зазначена описка не спростовує факту укладення договору та не впливає на ідентифікацію боржника.
На підтвердження факту перерахування кредитних коштів позивачем надано лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» / сервісу iPay.ua, згідно з яким 12 липня 2020 року було успішно перераховано кошти в сумі 5 000 грн на платіжну картку № НОМЕР_2 .
На виконання ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк» надало відповідь, відповідно до якої на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у банку емітовано платіжну картку, номер якої за початковими та кінцевими цифрами узгоджується з номером картки, зазначеної в матеріалах кредитної справи. Крім того, банк повідомив, що по рахунку/картці № НОМЕР_3 за період 12 липня 2020 року було здійснено зарахування коштів у сумі 5 000 грн, а саме - 12 липня 2020 року.
Суд враховує, що у кредитному договорі та клопотанні про витребування доказів зазначалася платіжна картка № НОМЕР_2 . Наведена у відповіді банку інформація узгоджується з частково замаскованим номером картки, зазначеним у матеріалах справи, оскільки її початкові та кінцеві цифри збігаються. Тому відповідь АТ КБ «ПриватБанк» у сукупності з договором, довідкою про ідентифікацію, листом платіжного сервісу про успішне перерахування коштів та розрахунком заборгованості підтверджує факт зарахування відповідачці кредитних коштів у розмірі 5 000 грн саме 12 липня 2020 року.
Отже, факт отримання відповідачкою кредитних коштів у розмірі 5 000 грн суд вважає доведеним належними та допустимими доказами.
24 березня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № ККЛУ-24032021, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до боржників первісного кредитора.
З витягу з реєстру боржників до договору факторингу вбачається, що позивачу передано право вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за кредитним договором № 882527 від 12 липня 2020 року.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на дату подання позову заборгованість відповідачки за кредитним договором визначена позивачем у розмірі 16 400 грн, з яких: 5 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11 400 грн - заборгованість за процентами, 0 грн - заборгованість за пенею.
Доказів повного чи часткового погашення заборгованості відповідачкою до суду не подано. Контррозрахунку заборгованості відповідачка також не надала.
Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з укладенням і виконанням кредитного договору, отриманням відповідачкою кредитних коштів, обов`язком їх повернення та сплати процентів за користування кредитом, а також заміною кредитора у зобов`язанні на підставі договору факторингу.
Ключовим питанням у цій справі є те, чи довів позивач належними та допустимими доказами факт укладення відповідачкою електронного кредитного договору, факт отримання нею кредитних коштів, перехід до позивача права вимоги та розмір заявленої до стягнення заборгованості, зокрема обґрунтованість нарахування процентів після спливу визначеного договором строку кредитування.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів.
Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Частиною дванадцятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа, кредитодавець, зобов`язується надати грошові кошти, кредит, позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник є таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному й безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Вирішуючи вимоги позовної заяви про стягнення заборгованості за нарахованими процентами, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Припис абзацу другого частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк або термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк або термін.
При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання», що випливає зі змісту статей 530, 631 Цивільного кодексу України.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу строку кредитування чи пред`явлення такої вимоги права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
За умовами договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 882527 від 12 липня 2020 року відповідачці надано кредит у розмірі 5 000 грн. Строк кредиту становив 30 днів. Дата повернення кредиту та сплати процентів згідно з графіком платежів - 11 серпня 2020 року. Стандартна процентна ставка, передбачена договором, становила 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
Отже, проценти за користування кредитом у межах погодженого сторонами 30-денного строку кредитування становлять: 5 000 грн ? 1,90 % ? 30 днів = 2 850 грн.
Разом з тим, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що позивач просить стягнути проценти у розмірі 11 400 грн, тобто фактично за 120 днів, з яких 30 днів - строк кредитування, а 90 днів - період після настання строку повернення кредиту.
Суд враховує, що кредитний договір містить умову про можливість нарахування процентів після виникнення прострочення протягом не більше 90 календарних днів. Однак така умова за своєю правовою природою стосується наслідків невиконання позичальником обов`язку щодо своєчасного повернення кредиту після спливу строку кредитування. Після закінчення строку кредитування правовідносини сторін переходять з регулятивних у охоронні, а тому права та інтереси кредитодавця у такому випадку забезпечуються положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, а не подальшим нарахуванням договірних процентів за користування кредитом.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів пролонгації договору чи укладення між сторонами додаткової угоди про продовження строку користування кредитом після 11 серпня 2020 року. Також позивач не заявляв вимог про стягнення інфляційних втрат чи трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, а суд, відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог.
Відсутність відзиву, заперечень або контррозрахунку з боку відповідачки не звільняє суд від обов`язку перевірити відповідність заявлених до стягнення сум вимогам закону та правовим висновкам Верховного Суду. Водночас належних і допустимих доказів, які б свідчили про погашення тіла кредиту або процентів, нарахованих у межах погодженого строку кредитування, відповідачкою суду не подано.
За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення процентів підлягають частковому задоволенню - у розмірі 2 850 грн, тобто за 30 днів погодженого сторонами строку кредитування. У задоволенні вимог про стягнення процентів у решті, а саме 8 550 грн, слід відмовити, оскільки такі проценти нараховані поза межами строку кредитування.
Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором № 882527 від 12 липня 2020 року в загальному розмірі 7 850 грн, з яких: 5 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 2 850 грн - проценти за користування кредитом у межах строку кредитування.
Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
За змістом частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 16 400 грн. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в розмірі 7 850 грн.
Отже, позовні вимоги задоволені у розмірі 47,87 % від заявленої ціни позову: 7 850 грн ? 100 % / 16 400 грн = 47,87 %.
Позивачем заявлено до стягнення судовий збір у розмірі 2 662 грн 40 коп. З огляду на часткове задоволення позову з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: 2 662 грн 40 коп. ? 47,87 % = 1 274 грн 85 коп.
Крім того, позивач просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, акт наданих послуг та детальний опис наданих послуг, відповідно до яких заявлена вартість правничої допомоги становить 8 000 грн.
З наданого детального опису вбачається, що адвокатським об`єднанням надано правничу допомогу, пов`язану з усною консультацією клієнта, ознайомленням з матеріалами кредитної справи, погодженням правової позиції, складенням позовної заяви та її поданням до суду. Загальний час, зазначений у детальному описі, становить 6 год. 30 хв.
Разом із тим, оцінюючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає розподілу між сторонами, суд враховує ціну позову, характер і складність спору, типовість правовідносин, обсяг поданих доказів, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, відсутність складних процесуальних питань, а також необхідність дотримання критеріїв реальності, необхідності, розумності та співмірності таких витрат.
Суд не втручається у договірні відносини між позивачем та адвокатським об`єднанням щодо визначення розміру гонорару, однак при вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами має оцінити, яка сума витрат є обґрунтованою та співмірною для покладення на іншу сторону спору.
З урахуванням наведених обставин суд вважає обґрунтованими та співмірними витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. Саме така сума відповідає характеру справи, обсягу фактично наданої правничої допомоги, ціні позову та принципу пропорційності судових витрат.
Оскільки позов задоволено частково - у розмірі 47,87 % від заявленої ціни позову, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі: 3 000 грн * 47,87 % = 1 435 грн 98 коп.
Таким чином, із відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у загальному розмірі 2 710 грн 83 коп., з яких: 1 274 грн 85 коп. - судовий збір, 1 435 грн 98 коп. - витрати на професійну правничу допомогу.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 274, 280-289 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал заборгованість за кредитним договором № 882527 від 12 липня 2020 року в розмірі 7 850 грн, з яких: 5 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 2 850 грн - проценти за користування кредитом.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 1 274 грн 85 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 435 грн 98 коп.
Копію заочного рішення направити учасникам справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлено і в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом установлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: 79029, Львівська область, місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, 1, корпус 28.
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення складено 08 червня 2026 року.

Суддя