Унікальний номер справи 761/11/25
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/6323/2026
Головуючий у суді першої інстанції Д. О. Мальцев
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України
25 травня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач ОСОБА_1 
відповідач Міністерство розвитку громад на території України

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2025 року, ухвалене у складі судді Мальцева Д. О., в примішенні Шевченківського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, уточненим у подальшому, до Міністерства розвитку громад та територій України, третя особа: ДП «Адміністрація морських портів України», про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у якій просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства розвитку громад та територій України «Про звільнення керівника державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №61-ОС від 02.12.2024, зобов`язати Міністерство розвитку громад та територій України поновити позивача на посаді керівника державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з 05.12.2024, стягнути з Міністерства розвитку громад та територій України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.12.2024 до ухвалення рішення у справі, з розрахунку 15 859,56 грн за кожен день вимушеного прогулу, з яких слід утримати податки, збори та інші обов`язкові платежі. Також просив суд допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць. В обгрунтування заявлених позовних вимог вказав, що згідно контракту № ІІ-15/0/2023 від 03.05.2023 його було призначено на посаду голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на термін з 04 травня 2023 року до строку, який не перевищує строку дії воєнного стану та трьох місяців після його припинення або скасування. Проте 02.12.2024 на підставі наказу Міністерства розвитку громад та території України № 61-ОС «Про звільнення керівника державного підприємства «Адміністрація морських портів України» його було звільнено з посади голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України. 
Позивач вважає його звільнення з роботи на підставі підпунктів м) та с) пункту 25 Контракту незаконним та необґрунтованим з огляду на те, що відповідач не мав поважних причин та обґрунтованих підстав для дострокового припинення контракту, які б свідчили про умисне, винне і систематичне невиконання показників, передбачених Контрактом, та вказує на достатні підстави для скасування наказу Міністерства № 61-ОС як такого, що, зокрема, прийнятий неуповноваженим суб`єктом призначення.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства розвитку громад та територій України, третя особа: ДП «Адміністрація морських портів України», про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Не погодившись з рішенням суду  ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що ухвалюючи рішення у справі суд не взяв до уваги, що матеріалами справи не було спростовано та відповідачем не було наведено обґрунтованих підстав для дострокового припинення контракту з ОСОБА_1 , які б свідчили про умисне, винне і систематичне невиконання показників, передбачених контрактом.
Також суд першої інстанції не врахував, що згідно з Додатком №1 до Контракту, здійснювати аналіз виконання показників варто було саме із звітів керівника підприємства про виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства.
Звернуто увагу на висновок до якого дійшов суд у рішенні, де зазначено, що відповідно до фінансової звітності ДП «АМПУ» на ІІІ квартал 2024 року вбачається невиконання показника капітальні інвестиції заплановано «262797» по факту «88294» (відхилення («-9174503»), наявність поточної кредиторської заборгованості за розрахунками з бюджетом «-24257» (виконання 76%). Проте звільнення ОСОБА_1 відбулось саме на підставі підпункту м) п.25 Контракту - не виконання показників передбачених контрактом, а саме: показників чистого фінансового результату «чистий прибуток», показників коефіцієнту рентабельності активів та показників фінансової стійкості. Показник капітальних інвестицій не відносяться до показників, передбачених контрактом, згідно Додатку 1 Контракту.
Судом першої інстанції не було враховано факт того, що за час роботи на посаді керівника ДП «АМПУ» позивач не лише виконував планові показники, але і досягав випередження виконання річних показників. Матеріали справи не містять жодних вимог Міністерства керівнику ДП «АМПУ» ОСОБА_1 стосовно невиконання чи неналежного виконання ним обов`язків, покладеним Контрактом. Більше того, будь яких інших доказів на підтвердження того, що для підприємства настали негативні наслідки, внаслідок дій позивача, суду надано не було. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що відповідачем було обгрунтовано підставу для дострокового припинення контракту, у зв`язку з умисним, винним та систематичним невиконанням показників, передбачених контрактом.
Також звернуто увагу на те, що до суду було двічі заявлено клопотання про витребування доказів, а саме копії аудиторського звіту за результатами державного фінансового аудиту ДП «АМПУ», однак судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача у витребуванні.
Крім того судом першої інстанції не були враховані нагородження ОСОБА_1 , які він отримав за час перебування на посаді керівника ДП «АМПУ».
Висновки суду про те, що порушення позивачем вимог частини третьої статті 15 Закону України «Про морські порти України», пункту 46 Статуту ДП АМПУ та законодавства про працю, зокрема вимог Галузевої угоди укладеної між Міністерством інфраструктури України, Федерацією роботодавців транспорту України і Спільним представницьким органом профспілок у сфері морського транспорту на 2013 - 2015 роки є недоведеними.
Позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу, просять задовольнити на підставі викладених в ній доводів та наданих суду письмових пояснень.
Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду просить залишити без змін як законне та обгрнутоване, посилаючись на відвиз на апеляційну скаргу, письмові пояснення надані суду апеляційної інстанції.
Представник третьої особи ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечила, посилаючись на доводи викладені у відзиві, рішення суду просить залишити без змін як законне та обгрунтоване.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення ОСОБА_1 , представників сторін та третьої особи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Відповідно достатті 150 КЗпП Українидисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством.
Судом встановлено, що ДП «Адміністрація морських портів України» згідно п. 1 Статуту затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 17.05.2013 № 301 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 19.07.2023 № 621), є державним унітарним підприємством і діє, як державне комерційне підприємство, створене відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 4 березня 2013 року № 133 «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту» та входить до сфери управління Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України.
Управління Підприємством здійснює Голова Підприємства, який підзвітний наглядовій раді Підприємства. Голова Підприємства призначається на посаду та звільняється з посади наглядовою радою Підприємства, якщо інше не передбачено законодавством України. Наймання (звільнення) Голови Підприємства здійснюється наглядовою радою Підприємства шляхом укладання (розірвання) з ним контракту у порядку, встановленому законодавством України (п. 39, 40 Статуту).
Наглядова рада Підприємства утворюється, продовжує функціонувати та ліквідовується за рішенням Уповноваженого органу управління у випадках, передбачених законодавством України, як це встановлено п. 49 Статуту.
Згідно положень пп.7 п.70 Статуту до виключної компетенції наглядової ради Підприємства, сформованої відповідно до законодавства та цього Статуту, належить призначення на посаду та припинення повноважень Голови Підприємства, затвердження умов контракту з ним, установлення розміру винагороди Голови Підприємства, укладення і розірвання зним контракту, здійснення контролю за дотриманням умов контракту. Наглядова рада Підприємства вважається сформованою з моменту прийняття рішення Уповноваженим органом управління про затвердження її персонального складу у порядку, визначеному законодавством України, та вчинення інших дій Уповноваженим органом управління, спрямованих на забезпечення належного функціонування наглядової ради Підприємства відповідно до законодавства України та цього Статуту.
У пунктах 50, 51 Статуту зазначено, що кількісний склад наглядової ради Підприємства складає не менше ніж п`ять осіб. До складу наглядової ради Підприємства включаються незалежні члени наглядової ради, кількість яких повинна становити більшість членів наглядової ради. Кандидати на посаду члена наглядової ради Підприємства відбираються та призначаються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Строк повноважень наглядової ради становить три роки.
Із матеріалів справи вбачається, що наказом Міністерства інфраструктури України від 23.04.2022 № 240 «Про деякі питання діяльності наглядової ради державного підприємства «Адміністрація морських портів України» припинено 23 квітня 2022 р. повноваження незалежних членів наглядової ради ДП «Адміністрація морських портів України» Вольфганга Хуртієнне, Патріка Юлія Г. Верхувена та члена наглядової ради - представника держави Ященка А. Є. у зв`язку із закінченням строку їхніх повноважень з одночасним припиненням дії цивільно - правових договорів, а також достроково припинено 23 квітня 2022 року шляхом відкликання повноважень членів наглядової ради державного підприємства «Адміністрація морських портів України» - представників держави Гайдуцького А. П. та Гончарука Д. Ф. з одночасним припиненням дії цивільно-правових договорів.
Таким чином, з урахуванням наведеного строк повноважень наглядової ради, визначений у п. 50 Статуту, закінчився та відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 23.04.2022 № 240 повноваження незалежних членів наглядової ради ДП «АМПУ» припинено 23 квітня 2022 року.
У пункті 5 наказу Міністерства інфраструктури України від 23.04.2022 № 240 доручено Департаменту власності та публічних закупівель протягом трьох місяців після припинення або скасування воєнного стану: здійснити заходи, що пов`язані з порядком проведення конкурсного відбору кандидатів на одну посаду незалежного члена наглядової ради ДП «АМПУ» та його призначення; забезпечити внесення пропозицій до Комітету з призначень керівників особливо важливих підприємств щодо кандидатур на дві посади членів наглядової ради - представників держави, які обираються до наглядової ради ДП «АМПУ».
Указом Президента України від 14 січня 2025 року №26/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану ще на 90 днів з 05:30 8 лютого 2025 року, тобто до 9 травня 2025 року, який Верховна Рада на засіданні 15 січня 2025 р. ухвалила затвердити (законопроект 12404).
Підпунктом 20 п. 76 Статуту визначено, що уповноважений орган управління, яким згідно п. 1 Статуту є Міністерство розвитку громад на території України, відповідно до покладених на нього завдань призначає на посаду та припиняє повноваження Голови Підприємства, затверджує умови контракту з ним, установлює розмір винагороди Голови Підприємства, укладення і розірвання з ним контракту, здійснення контролю за дотриманням умов контракту (у випадку якщо наглядову раду Підприємства не сформовано відповідно до законодавства та цього Статуту). 
Перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, до якого, зокрема, входить ДП «АМПУ» (ЄДРПОУ 38727770) затверджено п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83.
Пунктом першим постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2022 № 643 «Деякі питання управління об`єктами державної власності на період дії воєнного стану» (у редакції від 02.05.2024, діючій на дату звільнення позивача) установлено, що на період дії воєнного стану: - не проводиться конкурсний відбір керівників, голів виконавчих органів та членів наглядових рад суб`єктів господарювання державного сектору економіки; - зупиняється конкурсний відбір керівників, голів виконавчих органів та членів наглядових рад суб`єктів господарювання, оголошений до моменту введення в дію воєнного стану; - призначення на посаду керівників, голів виконавчих органів, членів ради директорів та членів наглядових рад суб`єктів господарювання, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави і вартість активів яких за даними останньої фінансової звітності або річний розмір чистого доходу яких перевищує 200 млн. гривень, а також особливо важливого для економіки підприємства, вартість активів якого за даними останньої фінансової звітності перевищує 2 млрд. гривень або річний розмір чистого доходу якого перевищує 1,5 млрд. гривень, здійснюється суб`єктом управління об`єктами державної власності після погодження кандидатур відповідних осіб Кабінетом Міністрів України без проведення конкурсного відбору на строк, який не перевищує строку дії воєнного стану та трьох місяців після його припинення або скасування.
Отже, у Міністерства розвитку громад та територій України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2022 № 643 «Деякі питання управління об`єктами державної власності на період дії воєнного стану» та пп. 20 п. 76 Статуту ДП «АМПУ», наявні повноваження щодо призначення на посаду та припинення повноважень Голови Підприємства, укладення і розірвання з ним контракту, здійснення контролю за дотриманням умов контракту.
Судом встановлено, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28.04.2023 №391 погоджено кандидатуру ОСОБА_1 на посаду Голови ДП «АМПУ». 
Наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 03.05.2023 № 13-ОС ОСОБА_1 призначено на посаду Голови ДП «АМПУ».
Згідно контракту № ІІ-15/0/2023 від 03.05.2023 ОСОБА_1 призначено на посаду голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на термін з 04 травня 2023 року до строку, який не перевищує строку дії воєнного стану та трьох місяців після його припинення або скасування.
Так, пунктом 7 Контракту визначено, що керівник зобов`язується забезпечити виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства, що враховується під час укладення контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, згідно з додатком 1 до контракту.
Згідно підпункту м) та підпункту с) пункту 25 Контракту №ІІ-15/0/2023 керівник може бути звільнений з посади, а вказаний контракт розірваний за ініціативи Уповноваженого органу Управління, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії у разі невиконання керівником показників, передбачених вказаним Контрактом, а також з інших підстав передбачених законодавством.
Пунктом 9 Контракту, в редакції додаткової угоди від 01.03.2024 № ІІ-15/1/2024, встановлено обов`язок позивача щокварталу подавати Міністерству Звіт керівника підприємства про виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства за встановленою додатком 2 формою, протягом п`яти робочих днів після граничного строку подання фінансової звітності, визначеної Порядком подання фінансової звітності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 № 419 (зі змінами), у відповідності до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.08.1995 № 597 «Про Типову форму контракту з керівником підприємства, що є у державній власності».
Відповідно до п. 11 Контракту Міністерство організовує фінансовий контроль за діяльністю Підприємства та затверджує або погоджує в установленому порядку його річний з поквартальною розбивкою фінансовий план на кожний наступний рік; здійснює контроль за складанням у встановлені законодавством строки фінансового плану Підприємства, виконанням показників затвердженого фінансового плану Підприємства та показників, передбачених цим контрактом, а також за здійсненням Підприємством витрат у разі не затвердження (непогодження) річного фінансового плану в установленому законодавством порядку.
Листом Міністерства від 27.11.2023 № 21024/16/10-23 ДП «АМПУ» надіслано до неухильного виконання затверджений фінансовий план ДП «АМПУ» на 2024 рік.
Із фінансової звітності ДП «АМПУ» на І квартал 2024 року вбачається невиконання показника капітальні інвестиції заплановано «16992» по факту «13073» та збільшення кредиторської заборгованості з «753183,0» до «1408575,0».
Відповідно до фінансової звітності ДП «АМПУ» на І півріччя 2024 року (ІІ квартал 2024 року) вбачається невиконання запланованого показника чистого доходу від реалізації продукції «1644783» склав «1626799» відхилення «-18004») виконано на 99%, невиконання показника капітальні інвестиції заплановано «117851» по факту «18431» (відхилення («-99420»).
Із фінансової звітності ДП «АМПУ» на ІІІ квартал 2024 року вбачається невиконання показника капітальні інвестиції заплановано «262797» по факту «88294» (відхилення («-9174503»), наявність поточної кредиторської заборгованості за розрахунками з бюджетом «-24257» (виконання 76%).
Результати опрацювання звітів ОСОБА_1 , як керівника підприємства, викладено у листах від 28.09.2023 № 15843/16-23, від 11.11.2023 № 21369/16-23, від 05.12.2023 № 22829/16-23, від 16.04.2024 № 6463/16-24, від 08.05.2024 № 7591/16-24, від 10.05.2024 № 7738/16-24, від 22.05.2024 № 8290/16-24, від 06.06.2024 № 9055/16-24, від 22.08.2024 № 12438/16-24, від 25.11.2024 № 17141/16-24.
Із поданих позивачем, як керівником підприємства, звітів вбачається систематичне невиконання показника коефіцієнту фінансової стійкості: у І кварталі 2024 року плановий показник коефіцієнту фінансової стійкості мав становити 13,08, а фактично становив 8,03; у ІІ кварталі 2024 року плановий показник коефіцієнту фінансової стійкості мав становити 10,18, а фактично становив 9,07; у ІІІ кварталі 2024 року плановий показник коефіцієнту фінансової стійкості мав становити 13,05, а фактично становив 10,11.
У листі від 25.11.2024 № 17141/16-24 відображено, що за результатами опрацювання звіту про виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства, надісланого листом ДП «АМПУ» від 04.11.2024 № 3280/10-04-04/Вих, виявлено невиконання планового квартального показника коефіцієнту фінансової стійкості за ІІІ квартал 2024 року (рядок 5050 згідно із затвердженим фінансовим планом відповідного року).
Тобто позивачем системно допускались порушення пункту м) Контракту щодо невиконання Керівником показників, передбачених вказаним Контрактом.
27.09.2024 у Міністерстві за № 76074/0/7-24 було зареєстровано лист Об`єднання профспілок ДП «АМПУ» від 27.09.2024 № 22-24 щодо порушень Головою ДП «АМПУ» умов Колективного договору та наведено обставини, які можуть свідчити про порушення ОСОБА_1 умов оплати праці працівників ДП «АМПУ». Вказаним листом порушено питання вимоги про дострокове розірвання трудового договору/контракту з позивачем. Цей лист було скеровано Міністерством Голові ДП «АМПУ» листом від 01.10.2024 № 12065/10/14-24, зокрема керуючись правом особи, щодо якої прийнято таке рішення на його судове оскарження. Міністерство надало доручення Голові ДП «АМПУ» ОСОБА_1 розглянути лист профспілки та надати відповідь до 03.10.2024. 
Відповідь Голови ДП «АМПУ» надано листом від 09.10.2024 № 3020/10-01-16/Вих., у якій вказано, що вимога профспілки щодо дострокового розірвання трудового договору/контракту, ОСОБА_1 не оскаржена, а таку відповідь надано не у встановлений Міністерством строк за спливом 12 днів.
Крім того, 11.11.2024 у Міністерстві за № 88808/0/7-24 було повторно зареєстровано лист профспілки від 11.11.2024 № 24-24, в якому деталізовано інформацію про те, що профспілка вважає порушенням Головою ДП «АМПУ» умов Колективного договору та оплати праці працівників ДП «АМПУ», зокрема наведено обставини порушення ОСОБА_1 вимог статті 24, 43 Конституції України, статті 97 КзпП України, статті 15 Закону України «Про оплату праці» при здійсненні виключних повноважень Голови ДП «АМПУ» щодо обрання форм і систем оплати праці, встановлення працівникам конкретних розмірів тарифних ставок, посадових окладів, винагород, надбавок і доплат на умовах, передбачених відповідними колективними договорами, із дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством України та Галузевою угодою, а також наведено, що Голова ДП «АМПУ» не виконує зобов`язань за Колективним договором та ігнорує відповіді звернення профспілки. 
До листа додано копію відповіді Голови ДП «АМПУ» від 09.02.2024 № 386/10-01-16 де зазначено, що порушені профспілкою питання у рапорті від 04.01.2024 № 6/31-01-00-р вирішується. 
Таким чином, Головою ДП «АМПУ» розгляд рапорту від 04.01.2024 щодо дотримання прав працівників ДП «АМПУ» за умовами Колективного договору здійснювався 11 місяців та станом на дату подання повторної вимоги профспілки не вирішено. 
Відповідачем окремо взято до уваги викладене профспілкою щодо непропорційності встановлених ОСОБА_1 посадових окладів працівникам центрального апарату ДП «АМПУ» та працівників філій ДП «АМПУ», які здійснюються господарську діяльність (від діяльності яких і залежить прибутковість підприємства). 
Наведене підтверджує, що позивачем у порушення вимог Статуту заходи із вдосконалення системи оплати праці працівників з метою посилення їх матеріальної зацікавленості як у результатах особистої праці, не забезпечувались та не вживались.
Листом Міністерства від 10.12.2024 № 23147/15/10-24 поінформовано профспілку за результатами розгляду листа, а листом Міністерства від 27.12.2024 № 16258/15/14-24, керуючись зокрема зобов`язаннями Міністерства за Галузевою угодою між Міністерством інфраструктури України, Федерацією роботодавців транспорту України і Спільним представницьким органом профспілок у сфері морського транспорту на 2013 - 2015 роки (з доповненнями), зокрема за пунктом 3.7. та 8.4, зобов`язаннями сторони роботодавців, серед яких і ДП «АМПУ», зокрема пунктом 3.11 - 3.13, 3.16 - 3.17, надіслано вказане звернення на розгляд ДП «АМПУ» для надання відповідних пояснень. Листом від 17.01.2025 за № 821/15/14-25 повторно запитано у ДП «АМПУ» стан розгляду звернення профспілки, оскільки відповідь ДП «АМПУ» на попередній лист так і не було надано.
Листом ДП «АМПУ» від 24.01.2025 № 221/10-01-01/Вих, зареєстровано в Міністерстві 24.01.2025 № 7101/0/7-25 відповідь щодо отримання ДП «АМПУ» повторних тотожних за змістом звернень профспілок, які наразі перебувають на розгляді, за результатами якого Міністерство буде поінформовано додатково і невідкладно.
Підпунктом 14 пункту 8 Контракту позивач зобов`язувався забезпечувати дотримання норм антикорупційного законодавства.
Однак, 19.11.2024 Офісом Генерального прокурора України до Національної поліції України скеровано лист з листом профспілки про можливе порушення Головою ДП «АМПУ» вимог статті 28 Закону України «Про запобігання корупції».
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем також допущено порушення вимог статті 129-1 Конституції України щодо обов`язковості виконання судового рішення, допущеного до негайного виконання, що у подальшому зокрема стало підставою для подання позову до Міністерства.
Так, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04.11.2024 у справі № 761/26313/23 за позовом ОСОБА_8 до Міністерства, ДП «АМПУ», про визнання незаконним наказу про припинення повноважень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,позовні вимоги задоволено частково, зокрема визнано незаконним наказ Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 06.07.2023 № 25-ОС «Про припинення повноважень начальника Чорноморської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації морського порту Чорноморськ)», яким припинено повноваження ОСОБА_8 на посаді начальника Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація морського порту Чорноморськ) 10.07.2023, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України; поновлено ОСОБА_8 на посаді на посаді начальника Чорноморської філії ДП «АМПУ» (адміністрація морського порту Чорноморськ) з 11.07.2023; стягнуто з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_8 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1512628,30 грн (без урахування податків та обов`язкових платежів); в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Станом на 15.11.2024 всупереч переліченим вище нормам законодавства, Головою ДП «АМПУ» не поновлено ОСОБА_8 на посаді за наявності повноважень, передбачених Статутом на видачу відповідного наказу про поновлення, не було також подано відповідне подання на звільнення ОСОБА_9 з посади начальника філії, що у подальшому стало підставою для подання ОСОБА_9 позову до Міністерства зокрема і з підстав порушення порядку звільнення з посади. 
Вказані обставини свідчать про те, що позивачем також порушено підпункт с) пункту 25 контракту №ІІ-15/0/2023 від 03.05.2023.
02.12.2024 на підставі наказу Міністерства розвитку громад та території України № 61-ОС «Про звільнення керівника державного підприємства «Адміністрація морських портів України» ОСОБА_1 було звільнено з посади голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» у перший робочий день після припинення тимчасової непрацездатності, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, з достроковим розірванням укладеного з ним контракту, про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці позивача, що підтверджується копією трудової книжки позивача.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем було дотримано процедури звільнення ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для визнання незаконним та скасування наказу про його звільнення. Оскільки суд не встановив порушення відповідачем прав позивача в частині звільнення із займаної посади, тому суд не вбачав підстав для задоволення позову в частині поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Припинення трудового договору може мати місце лише з підстав, передбачених законодавством (стаття 3 КЗпП України).
Статтею 5-1 КЗпП України передбачено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частини перша, третя статті 21 КЗпП України).
Контракт як особлива форма трудового договору повинен спрямовуватися на забезпечення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності та професійні навички, підвищення взаємної відповідальності сторін, правову і соціальну захищеність працівника. У контракті можуть визначатися додаткові, крім встановлених чинним законодавством, підстави його розірвання. 
У разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 статті 36 КЗпП України з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом (пункти 4, 17 і 21 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170).
Припинення трудового договору можливе на підставах, передбачених контрактом (пункт 8 частини першої статті 36 КЗпП України).
Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника і додаткові підстави розірвання трудового договору (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 757/42262/15-ц).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17 (провадження № 14-157цс19), вказано, що «звільнення працівника на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України з формулюванням причини - невиконання чи неналежне виконання обов`язків, передбачених контрактом, - не може вважатися законним без визначення конкретних умов контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував працівник, і без встановлення на підставі належних і допустимих доказів допущених ним конкретних порушень».
Конституційний Суд України у рішенні від 09.07.1998 у справі щодо офіційного тлумачення ч. 3 ст.21 КЗпП України зазначив, що незважаючи на ці та інші застереження, що містяться в Кодексі законів про працю та інших актах трудового законодавства і спрямовані на захист прав громадян під час укладання ними трудових договорів у формі контрактів, сторонами в контракті можуть передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема, це, як правило, тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору тощо.
Отже, укладаючи контракт, працівник погоджується із всіма його умовами, в тому числі з підвищеною відповідальністю за порушення його умов (у тому числі невигідних для працівника). При цьому, порушення хоча б одного з пунктів контракту є підставою для його дострокового розірвання. Встановлення умислу, вини чи системності невиконання показників, передбачених контрактом не потребується. Площина такого трудового спору лежить у з`ясуванні факту порушення керівником хоча би одного з пунктів контракту (як стороною Контракту, що має підвищену відповідальність як за діяльність Підприємства вцілому, так і за самостійне здійснення керівних функцій з управління таким підприємством) обумовлених та погоджених власне таким же керівником у Контракті, зокрема і щодо відповідальності за невиконання обумовлених сторонами обов`язків керівником. У випадку підтвердження факту хоча би одного порушення керівником пункту Контракту передбачена цим же контрактом відповідальність у вигляді дострокового його розірвання системно визнається судами правомірною.
У справі, яка переглядається судом встановлено, що позивача було призначено на посаду Голови ДП «АМПУ» на умовах контракту № ІІ-15/0/2023, укладеного 03.05.2023 між Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України (Уповноважений орган управління) в особі Віце-прем`єр-міністра з відновлення України ОСОБА_10 та ОСОБА_1 , та звільнено у подальшому відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та підставою визначено пп. м) та с) п. 25 Контракту.
Уклавши Контракт позивач взяв на себе персональні зобов`язання забезпечувати прибуткову діяльність ДП «АМПУ», виконання ДП «АМПУ» завдань, передбачених законодавством та Статутом ДП «АМПУ», затвердженого наказом Мінрозвитку від 19.07.2023 № 621 «Про внесення змін до Статуту державного підприємства «Адміністрація морських портів України», виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства, виконання умов та диференційованих показників для преміювання, та щоквартального звітування про як виконання показників фінансового плану (адже такий фінансовий план має встановлену форму з розбивкою на відповідні квартали), так і щоквартальне забезпечення виконання і звітування про виконання диференційованих показників за підсумками своєї роботи за квартал.
Так, укладеним між сторонами контрактом було визначено умови матеріального забезпечення керівника підприємства, зокрема керівнику нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного Підприємством у результаті його господарської діяльності. Установчими документами ДП «АМПУ», а також Контрактом чітко передбачено здійснення ДП «АМПУ» самостійної господарської діяльності, за результатом якої саме підприємство планує витрати на оплату праці позивача, які закладено як у фінансових планах ДП «АМПУ», так і у Звітах із праці підприємства, згідно з якими Голова ДП «АМПУ» є штатним працівником Підприємства.
Очолюване позивачем до звільнення підприємство є окремою юридичною особою публічного права, яке самостійно планує свою діяльність, визначає основні напрямки свого розвитку відповідно до галузевих науково-технічних прогнозів та пріоритетів, кон`юнктури ринку продукції, товарів, робіт, послуг та економічної ситуації, забезпечує виконання державних контрактів та укладених договорів. Оплату праці Голови ДП «АМПУ» здійснює підприємство. У структурі та штатному розписі відповідача відсутня штатна одиниця «Голова підприємства»
Умовами п. 2 Контракту визначено, що на підставі цього контракту трудові відносини виникають між позивачем та відповідачем на підставі цього контракту.
Пунктами 6-1, 6-2 Контракту визначено, що Керівник подає в установленому порядку Міністерству квартальну та річну фінансову звітність Підприємства, квартальний та річний звіти про виконання фінансового плану Підприємства разом з пояснювальною запискою щодо результатів діяльності. 
Пунктом 6-3 Контракту визначено обов`язок позивача забезпечувати виконання затвердженого річного з поквартальною розбивкою фінансового плану Підприємства.
Згідно п. 7 Контракту возивач зобов`язувався забезпечити виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку також майнового стану підприємства, що враховуються під час укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, згідно з додатком 1 до контракту. 
Пунктом 9 Контракту, в редакції додаткової угоди від 01.03.2024 № ІІ-15/1/2024, передбачено, що керівник щокварталу подає Уповноваженому органу управління, з яким укладено цей контракт, Звіт керівника підприємства про виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства за встановленою формою (додаток 2), протягом п`яти робочих днів після граничного строку подання фінансової звітності, визначеної Порядком подання фінансової звітності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 № 419 (зі змінами), у відповідності до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.08.1995 № 597 «Про Типову форму контракту з керівником підприємства, що є у державній власності» (зі змінами). У разі невиконання передбачених контрактом показників Керівник подає Уповноваженому органу управління разом зі звітом пояснення щодо причин їх невиконання. 
Зі змісту додатку 1 до Контракту вбачається, що до показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства , що враховуються під час укладення контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, належать: виконання планових квартальних та річного показників чистого фінансового результату «чистий прибуток» за відповідний період (нульовий результат не є показником прибутковості діяльності підприємства) (рядок 1200 згідно із затвердженим фінансовим планом відповідного року) тис. грн; виконання планових квартальних та річного показників коефіцієнту рентабельності активів за відповідний період (рядок 5020 згідно із затвердженим фінансовим планом відповідного року); виконання планових квартальних та річного показників коефіцієнту фінансової стійкості за відповідний період (рядок 5050 згідно із затвердженим фінансовим планом відповідного року). 
Згідно п. 9 Додаткової угоди від 01.03.2024 № ІІ-15/1/2024 п. 37 Контракту викладено у такій редакції: «До цього Контракту додаються: Додаток 1 Показники ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства, що враховуються під час укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності; Додаток 2 Звіт керівника підприємства про виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства». 
Відповідно до п. 25 Контракту Керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Уповноваженого органу управління, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії, зокрема: у разі невиконання Керівником показників, передбачених контрактом (п.п. м) п. 25 Контракту). 
Таким чином невиконання хоча б одного із трьох показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства, визначених додатком 1 до Контракту, є невиконанням показників, передбачених контрактом, та відповідно є підставою для розірвання Контракту.
Отже, беручи до уваги викладене вище вбачається, що позивач, уклавши Контракт, погодився на підвищену відповідальність за порушення його умов, взяв на себе персональні зобов`язання, зокрема, забезпечувати виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства. 
З урахування зазначеного вище доводи апеляційної скарги про те, що з огляду на виконання (перевиконання) двох показників (показник чистого фінансового результату «чистий прибуток» та показник коефіцієнту рентабельності активів) та необхідність оцінки роботи в комплексі є необґрунтованими та безпідставними, а тому такі доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.
Крім того, умовами п.11 Контракту визначено, що Міністерство організовує фінансовий контроль за діяльністю Підприємства та затверджує або погоджує в установленому порядку його річний з поквартальною розбивкою фінансовий план на кожний наступний рік; здійснює контроль за складанням у встановлені законодавством строки фінансового плану Підприємства, виконанням показників затвердженого фінансового плану Підприємства та показників, передбачених цим контрактом , а також за здійсненням Підприємством витрат у разі не затвердження (непогодження) річного фінансового плану в установленому законодавством порядку; здійснює контроль за ефективністю використання і збереження закріпленого за Підприємством державного майна та фінансових ресурсів. 
Як вбачається із матеріалів справи листом ДП «АМПУ» від 04.11.2024 №3280/10-04-04/Вих позивач направив Уповноваженому органу управління Звіт керівника підприємства про виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства за ІІІ квартал 2024 року, у якому відображені планові та фактичні дані про виконання показників за І-ІІІ квартали 2024 року. Зі Звіту вбачається, що квартальні та річниий показник коефіцієнту фінансової стіийкості Керівником підприємства не виконані за відповідний (звітніий) період: у І кварталі 2024 року плановий показник коефіцієнту фінансової стійкості мав становити 13,08, а фактично становив 8,03; у ІІ кварталі 2024 року плановий показник коефіцієнту фінансової стійкості мав становити 10,18, а фактично становив 9,07; у ІІІ кварталі 2024 року плановий показник коефіцієнту фінансової стійкості мав становити 13,05, а фактично становив 10,11. При цьому, плановий річний показник коефіцієнту фінансової стійкості згідно із затвердженим фінансовим планом відповідного року становить 13,11. Плановий річний показник коефіцієнту фінансової стійкості не обраховується наростаючим підсумком (сумою відповідного показника попередніх кварталів), а є динамічним і тотожним запланованому показнику коефіцієнту фінансової стійкості останнього кварталу. 
Зокрема у Звіті наявна окрема графа «Усього за рік» щодо кожного показника, яка заповнюється кожного кварталу. 
Таким чином, з огляду на наведені у Звіті планові та фактичні показники коефіцієнту фінансової стійкості чітко вбачається, що: документально підтвердженим є факт невиконання Керівником підприємства квартальних та річного показників коефіцієнту фінансової стійкості за відповідний (звітній) період - протягом І-ІІІ кварталів 2024 року.
Зазначені обставини встановлені судом першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи доказах, на підставі чого суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про систематичне невиконання позивачем показника коефіцієнту фінансової стійкості та відповідно те, що позивачем систематично допускались порушення пункту м) Контракту щодо невиконання Керівником показників, передбачених вказаним Контрактом. 
Відтак доводи апеляційної скарги щодо не підтвердження доведеності систематичного порушення позивачем п. м) п. 25 Контракту колегія суддів відхиляє як необгрунтовані та такі, що повністю спростовуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, які позивачем не спростовані у ході розгляду справи.
Колегія суддів уважає, що у матеріалах справи наявні належні та беззаперечні докази на підтвердження вищевказаного, яким суд першої інстанції надав повну та обґрунтовану оцінку, а саме: лист Міністерства від 27.11.2023 № 21024/16/10-23, яким до ДП «АМПУ» надіслано до неухильного виконання затверджений фінансовий план ДП «АМПУ» на 2024 рік, прорахований, розпланований по кварталам власне ж Підприємством та у якому самостійно закладено показники ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства. фінансову звітність ДП «АМПУ» за І квартал 2024 року, за показниками якої наявне невиконання показника капітальні інвестиції та збільшення кредиторської заборгованості . фінансову звітність ДП «АМПУ» за І півріччя 2024 року (ІІ квартал 2024 року), за показниками якої наявне невиконання запланованого показника чистого доходу від реалізації продукції (відхилення «-18004»), невиконання показника капітальні інвестиції. фінансову звітність ДП «АМПУ» за ІІІ квартал 2024 року, за показниками якої наявне невиконання показника капітальні інвестиції, наявність поточної кредиторської заборгованості за розрахунками з бюджетом. Листи Міністерства від 28.09.2023 № 15843/16-23; від 11.11.2023 № 21369/16 23; від 05.12.2023 № 22829/16-23; від 16.04.2024 № 6463/16-24; від 08.05.2024 № 7591/16-24; від 10.05.2024 № 7738/16-24; від 22.05.2024 № 8290/16-24; від 06.06.2024 № 9055/16-24; від 22.08.2024 № 12438/16-24; від 25.11.2024 № 17141/16-24, у яких викладено результати фінансового контролю за виконанням ОСОБА_11 показників, передбачених Контрактом, з яких вбачається системне невиконання показника коефіцієнту фінансової стійкості: у І кварталі 2024 року плановий показник коефіцієнту фінансової стійкості мав становити 13,08, а фактично становив 8,03; у ІІ кварталі 2024 року плановий показник коефіцієнту фінансової стійкості мав становити 10,18, а фактично становив 9,07; у ІІІ кварталі 2024 року плановий показник коефіцієнту фінансової стійкості мав становити 13,05, а фактично становив 10,11. При цьому, невиконання планового квартального показника коефіцієнту фінансової стійкості (рядок 5050 згідно із затвердженим фінансовим планом відповідного року) відображено у звіті   ОСОБА_1 про виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства, надісланого листом ДП «АМПУ» від 04.11.2024 № 3280/10-04-04/Вих. 
Твердження апеляційної скарги про те, що у даному листі міститься Звіт керівника підприємства - голови ОСОБА_1 за ІІІ квартал 2024 р., де в примітках зазначено, що ДП «АМПУ» вважає показник коефіцієнта фінансової стійкості виконаним, у зв`язку з перевиконанням плану чистого прибутку у 3 рази і, як наслідок, збільшення зобов`язань по сплаті податків та зборів на користь Держави, що вплинуло на розрахунок вищезазначеного коефіцієнта, суд апеляційної інстанції оцінює критично. Те, що у звіті ОСОБА_1 виклав думку, що цей показник виконано, не спростовує факту його невиконання у ІІІ кварталі 2024 року, а з урахуванням наведеного вище запланований власне ДП «АМПУ» показник коефіцієнту фінансової стійкості не було виконано ні у І кварталі 2024 року, ні у ІІ кварталі, ні у ІІІ.
Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивачем систематично щоквартально протягом року не виконувався показник Контракту коефіцієнт фінансової стійкості за відповідний період (рядок 5050 згідно із затвердженим фінансовим планом відповідного року).
При цьому показники чистого прибутку, коефіцієнт рентабельності активів, коефіцієнт фінансової стіи`кості, передбачені у додатку 1 до Контракту, одночасно є і показниками фінансового плану підприємства. Положеннями Контракту передбачено надання Керівником Міністерству як квартальних так і річного звіту про виконання фінансового плану (п. 6-2 Контракту) та передбачено можливість звільнення Керівника у разі невиконання затвердженого фінансового плану, тобто за результатами аналізу річного звіту Керівника про виконання фінансового плану. В даному випадку виконання відповідних показників досліджується за результатами всього року (виключно річні показники, заплановані та фактичні). При цьому, невиконання Керівником показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства (чистий прибуток, коефіцієнт рентабельності активів, коефіцієнт фінансової стійкості), виокремлено у окрему підставу для звільнення Керівника - п. м) п. 25 Контракту. Зазначене зумовлює необхідність детального дослідження фактичного виконання трьох запланованих показників у розрізі кварталів та фактичного виконання запланованого річного показника у кожному відповідному періоді. 
Підтвердженням зазначеного є і визначення у Контракті лише щоквартального звітування Керівника про виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства (п.9 Контракту). 
Отже, умовами Контракту передбачено окремі підстави для звільнення Керівника підприємства: пп. л) п. 25 Контракту - у разі невиконання затвердженого фінансового плану за результатами календарного року роботи та подання річного звіту Керівника про виконання фінансового плану; п. м) п. 25 Контракту - у разі невиконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства, за результатами подання Керівником квартальних звітів та проведення більш детального (оперативного) аналізу виконання відповідних показників. 
Відтак, звільнення позивача з роботи відбулось за наявності підстав, передбачених п.п. м) п. 25 Контракту - у зв`язку із невиконанням показників, передбачених Контрактом, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що правомірно встановлено судом першої інстанції.
Суд ураховує, що положення Контракту, зокрема п. м) п. 25 Контракту, не містять будь-яких додаткових умов щодо його застосування та додаткових обставин, які б необхідно було встановлювати (в тому числі «об`єктивні причини невиконання», «вина» тощо). 
Щодо порушень п. с) пункту 25 Контракту як підстави для його дострокового розірвання, судом вірно встановлено те, що через невиконання ОСОБА_1 окремих умов, обумовлених Контрактом, було допущено порушення прав інших працівників через не поновлення на посаді за наявності повноважень, передбачених Статутом на видачу відповідного наказу про поновлення, та не подання відповідного подання на звільнення.
Доводи позивача щодо нез`ясування судом об`єктивних причин невиконання ним умов контракту колегія суддів відхиляє як безпідставні з огляду на те, що з урахуванням особливостей контрактної форми трудового договору, наявність чи відсутність вини не є визначальним для припинення дії контракту, а визначальним у цьому випадку є сам факт порушення, який в цій справі доведений. 
Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував перевиконання інших показників, не заслуговує на увагу та свідчить про намагання позивача навести причини невиконання показника коефіцієнту фінансової стійкості, що не потребує доведенню у цій справі з огляду на умови Контракту. 
Посилання позивача у апеляційній скарзі на примітку, яка міститься у додатку до листа ДП «АМПУ» від 04.11.2024 №3280/10-04 04/Вих, у якості нібито підтвердження виконання показника фінансової стійкості є безпідставним, оскільки, відповідна примітка міститься у Звіті керівника підприємства про виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства за ІІІ квартал 2024 року, який підписано безпосередньо самим ОСОБА_1 як діючим керівником ДП «АМПУ», а зазначена у примітці інформація є суб`єктивним твердженням та жодним чином не спростовує результати фактичного виконання показників, які зазначені у такому звіті, 1.5. Пунктом 9 Контракту передбачено, що позивач щокварталу подає Уповноваженому органу управління, з яким укладено цей Контракт, Звіт керівника підприємства про виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства за встановленою формою. У разі невиконання передбачених Контрактом показників керівник подає Уповноваженому органу управління разом із звітом пояснення щодо причин їх невиконання. 
Пунктом 10 Контракту передбачено право Міністерства вимагати від Керівника достроковий звіт про його дії, якщо останній допустив невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків щодо управління Підприємством та розпорядження його майном. 
Пунктом 11 Контракту визначено, що Міністерство має право звільнити Керівника у випадку порушень умов контракту. 
Пункт 25 Контракту визначає конкретні, погоджені сторонами підстави для звільнення позивача. З огляду на положення Контракту Міністерство за результатами розгляду звітів щодо виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства, мало право прийняти рішення про звільнення Керівника за наявності підстав, передбачених п. 25 Контракту. При цьому, у відповідача був відсутній обов`язок з`ясовувати та здійснювати аналіз причин невиконання або недовиконання керівником державного підприємства показників, передбачених Контрактом. Зазначене зумовлено укладенням саме Контракту, форма та характер якого передбачає чіткі, погоджені обома сторонами права, обов`язки, умови праці, підстави розірвання, персональну та підвищену відповідальністю за порушення умов контракту. 
Відтак твердження апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять жодних вимог Міністерства до позивача стосовно невиконання чи неналежного виконання обов`язків, покладених Контрактом, є безпідставними та не впливають на прийняття рішення про звільнення Керівника за наявності підстав, передбачених п. 25 Контракту. 
Доводи апеляційної скарги про не врахування нагороджень позивача за відсутністю жодного обґрунтування, що такі нібито порушення могли б призвести до ухвалення незаконного судового рішення - самі по собі не можуть слугувати підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.
Доводи апеляційної скарги щодо необгрунтованої відмови суду у витребуванні доказів колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Так, 18.08.2025 позивачем було подано клопотання про витребування доказів, у якому він просив витребувати у Держаудитслужби запитуванні документи та інформацію у адвокатському запиті від 14.08.2025 №01-14/08/2025, зокрема, надати копії аудиторського висновку за результатами державного фінансового аудиту діяльності державного підприємства «Адміністрація морських портів України». Позивачу було відмовлено у поновленні строку для подання даного клопотання та у його задоволенні. 
Крім того, 04.09.2025 позивач повторно заявив таке ж клопотання, яке суд залишив без розгляду, обґрунтувавши це тим, що клопотання подане на стадії розгляду справи по суті та вже розглянуто судом. 
Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що у підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 27.05.2025, представником позивача на запитання суду згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повідомлено про те, що клопотань не має, докази всі подано, всі обставини повідомлено, всі заяви/клопотання розглянуто. Можливість закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду по суті представником позивача не заперечувалось, а наслідки йому відомі та зрозумілі. 
Заявлячи такі клопотання позивачем та його представником не повідомлялось письмово суду (з дотриманням норм ч. 4 ст. 83 ЦПК України) про докази, що не можуть бути подані у встановлений законом строк, та не зазначалось про об`єктивні причини неможливлсті та/або несвоєчасного їх подання.
Таким чином, порушене позивачем у клопотаннях 18.08.2025 та 04.09.2025 питання витребування доказів судом розглянуто та за результатами правомірно відмовлено у їх задоволенні у зв`язку із відсутністю обґрунтованих підстав визначених цивільним процесуальним законом. Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції під час розгялду клопотання про витребування доказів норм процесуального права є безпідставними та необґрунтованими. 
Отже, обставини справи встановлені судом на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суд дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.
Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. Таких доказів не додано апелянтом до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.
Судом вірно проаналізовано та надано вірну оцінку тому, що позивачем допускались порушення виконання показників передбачених як Додатком 1, так фінансового плану, так і преміювання.
Колегія суддів з урахуванням встановлених під час перегляду цієї справи обставин дійшла висновку, що наказ про звільнення позивача з посади видано Міністерством у повній відповідності до вимог законодавства та положень Контракту, за наявності повноважень на прийняття такого рішення та у встановлений спосіб, відтак відсутні підстави для його скасування у судовому порядку.
Ураховуючи те, що в ході розгляду справи неправомірність звільнення позивача не знайшла свого об`єктивного підтвердження, не встановлено підстав для його поновлення на роботі, а розрахунок з позивачем роботодавцем ДП «АМПУ» було проведено, доказів його затримки позивачем надано не було, суд першої інстанції обгрунтовано визнав безпідставною та відмовив у задоволені вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги сторони позивача.
Так, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/1; постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина перша, друга статті 264 ЦПК України).
Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України, пунктом 3 частини першої статті 382 ЦПК України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються, зокрема, мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Отже, вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.
Відповідно до частини другоїстатті 2 ЦПК Українисуд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). 
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та вірно застосував норми матеріального права, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку, що підставою для звільнення позивача є відповідні пункти, укладеного із ним Контракту, а не складений вже після звільнення аудиторський звіт Державної аудиторської служби України від 08.08.2025 №000500-21/41, а тому вказаний звіт не входить до доказів щодо підстав звільнення позивача, відтак взагалі відсутні підстави для врахування судом інформації щодо вказаного звіту та його змісту. 
При цьому колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. 
Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судові витрати ОСОБА_1 не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна