КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 червня 2026 року № 320/17674/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії (з урахування уточнення позовних вимог),

встановив:

Зміст позовних вимог та процесуальні дії у справі.
Представник позивача ОСОБА_1 звернувся у Київський окружний адміністративний суд із позовом до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить суд:
-Визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 здійснити перерахунок виплати додаткової винагороди за виконання бойових (спеціальних) завдань в зоні ведення бойових дій військовослужбовцю ОСОБА_1 на підставі наказів командирів (начальників) за період з 24.03.2022 по 18.07.2022.
-Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити виплату додаткової винагороди за виконання бойових (спеціальних) завдань в зоні ведення бойових дій військовослужбовцю ОСОБА_1 на підставі наказів командирів (начальників) за період з 24.03.2022 по 18.07.2022.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями ля розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю - Вісьтак М. Я.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.04.2025 року ухвалено залишити без руху позовну заяву.
05.06.2025 представником позивача подано клопотання про долучення до матеріалів справи письмової заяви ОСОБА_2 як доказу на підтвердження виконання ОСОБА_1 бойових (спеціальних) завдань під час проходження військової служби. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 ухвалено адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 30.09.2022 року - вважати неподаним та повернути позивачу. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 постановлено відкрити провадження по справі в частині позовних вимог щодо періоду з 24.03.2022 по 18.07.2022.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2026 суд постановив витребувати у відповідача докази, вказані в резолютивній частині даної ухвали, з метою встановлення факту та характеру виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань, наявності підстав для нарахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, а також перевірки доводів сторін щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях та заходах із забезпечення оборони України.
25.05.2026 представник Військової частини НОМЕР_2 на адресу суду подав наявні у військовій частині витребувані документи та вказав, що відповідно до Акту про вилучення для знищення документів, у тому числі електронних, не внесених до Національного архівного фонду від 15.03.2025 № 830/945 Накази командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині про склад добового наряду), та рапорти були знищені за терміном зберігання.
Правова позиція сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з 24.03.2022 по вересень 2022 року проходив військову службу, брав участь у бойових діях та виконував бойові (спеціальні) завдання у зоні ведення бойових дій, у зв`язку з чим, на його думку, має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, однак така винагорода відповідачем не була нарахована та виплачена.
25.05.2026 представник Військової частини НОМЕР_2 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, виплачується за умови документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або виконанні бойових (спеціальних) завдань. Вказав, що ОСОБА_1 додаткова винагорода нараховувалась та виплачувалась відповідно до підтверджених періодів виконання спеціальних завдань, водночас у військовій частині відсутні документи, які б підтверджували його безпосередню участь у бойових діях чи заходах із забезпечення національної безпеки і оборони у спірний період. Також повідомив, що відомості про позивача у журналі бойових дій відсутні, а окремі документи, зокрема накази по стройовій частині щодо складу добового наряду та рапорти, були знищені після закінчення встановлених строків зберігання. Одночасно з відзивом відповідач подав витребувані судом документи та просив поновити строк на подання відзиву.
08.06.2026 позивач скерував до суду відповідь на відзив, у якій зазначає, що додаткова винагорода у розмірі до 100 000 грн виплачується військовослужбовцям, які безпосередньо беруть участь у бойових діях або виконують визначені бойові (спеціальні) завдання, а підтвердження такої участі здійснюється відповідними службовими документами. Позивач наводить норми Постанови КМУ №168, Порядку №260, телеграм та окремих доручень Міністра оборони України, а також посилається на правову позицію Верховного Суду щодо умов виплати збільшеної додаткової винагороди. Водночас позивач стверджує, що долучені до справи докази та відомості про виплату йому додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн підтверджують його безпосередню участь у заходах із забезпечення оборони України та, на його думку, свідчать про наявність підстав для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн за спірний період. У зв`язку з цим просить суд прийняти відповідь на відзив та задовольнити позовні вимоги.
Процесуальні засади розгляду справи у письмовому провадженні.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).
Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №67 від 24.03.2022 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення, а наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №99 від 03.04.2024 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, що вбачається із листів військової частини НОМЕР_2 .
Судом встановлено, що згідно із військовим квитком серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 24.03.2022 був призваний на військову службу під час мобілізації та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 . Також у військовому квитку містяться відомості про проходження позивачем військової служби у військовій частині НОМЕР_2 у період з 24.03.2022 по 03.04.2024.
17.01.2025 адвокат Хмелюк О.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до військової частини НОМЕР_2 із адвокатським запитом, у якому просив надати інформацію щодо нарахування та виплати позивачу заробітної плати та інших додаткових виплат грошової винагороди за увесь період проходження військової служби, а також інформацію щодо нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.
Листом військової частини НОМЕР_2 №830/385 від 30.01.2025, наданим за результатами розгляду адвокатського запиту, повідомлено, що відповідно до довідки про доходи загальна сума нарахованого доходу ОСОБА_1 за увесь період служби становить 1 153 382 грн 14 коп., з яких: 468 453,86 грн - грошове забезпечення, 603 675,96 грн - щомісячна додаткова винагорода, 70 669,21 грн - грошова допомога на оздоровлення та 10 583,11 грн - індексація доходів.
Із довідки про доходи, виданої військовою частиною НОМЕР_2 , вбачається, що у період проходження служби позивачу здійснювалось нарахування винагороди за військовий стан та інших видів грошового забезпечення за період з березня 2022 року по серпень 2024 року.
Також до матеріалів справи долучено заяву ОСОБА_3 від 16.05.2025, у якій останній зазначив, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 у період з 25.03.2022 по 31.01.2024 та повідомив, що ОСОБА_1 , який, за твердженням заявника, проходив службу у цій же військовій частині, виконував бойові завдання та брав участь у бойових діях.
24.02.2025 позивач через представника - адвоката Хмелюка О.В. звернувся до військової частини НОМЕР_2 із заявою про здійснення перерахунку та виплати додаткової грошової винагороди, у якій просив здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, у розмірі 100 000 грн пропорційно часу участі у бойових діях та заходах із забезпечення оборони України за період з 24.03.2022 по 30.09.2022.
Листом військової частини НОМЕР_2 №830/827 від 08.03.2025, наданим за результатами розгляду заяви адвоката від 24.02.2025, повідомлено, що у військовій частині НОМЕР_2 відсутні факти підтвердження безпосереднього виконання ОСОБА_1 бойових (спеціальних) завдань або забезпечення здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Також у листі зазначено, що місто Київ не віднесено до територій, на яких ведуться бойові дії згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022.
На виконання ухвали суду про витребування доказів Військова частина НОМЕР_2 надала акт про вилучення для знищення документів, у тому числі електронних, не внесених до Національного архівного фонду, від 15.03.2025 №830/945.
Із зазначеного акта вбачається, що за результатами проведення експертизи цінності документів військової частини НОМЕР_2 комісією було відібрано для знищення документи, строк зберігання яких закінчився. Зокрема, до акта включено накази командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) про склад добового наряду за окремі періоди 2022-2024 років, а також справи вхідних та вихідних документів (рапортів), щодо яких визначено відповідні строки зберігання.
З акта також убачається, що 23.12.2024 експертною комісією військової частини проведено експертизу цінності документів та складено перелік документів, які підлягають знищенню у зв`язку із закінченням строків їх зберігання.
Судом встановлено, що відповідно до витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.03.2022 №52, від 06.04.2022 №56, від 21.05.2022 №76, від 07.06.2022 №104, від 19.07.2022 №133 та від 03.08.2022 №162 позивачу нараховувалась додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, у розмірі 30 000 грн на місяць пропорційно часу проходження служби за періоди з 01.03.2022 по 25.03.2022, з 26.03.2022 по 31.03.2022, з 01.04.2022 по 30.04.2022, з 01.05.2022 по 31.05.2022, з 01.06.2022 по 30.06.2022 та з 01.07.2022 по 31.07.2022 відповідно.
Релевантні джерела права й акти їхнього застосування, висновки суду.
Ключовим правовим питанням у цій справі є встановлення наявності передбачених постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 підстав для виплати позивачу додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000 грн, зокрема факту безпосередньої участі позивача у бойових діях або заходах із забезпечення національної безпеки і оборони у спірний період та підтвердження таких обставин належними і допустимими доказами.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами першою-третьою статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно з абзацами першим, другим частини четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та від 24 лютого 2022 року № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 168, пунктом 1 якої, у редакції станом на 07 березня 2022 року, визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Надалі до Постанови № 168 неодноразово вносилися зміни, зокрема постановами Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року № 350, від 01 липня 2022 року № 754, від 07 липня 2022 року № 793, від 08 жовтня 2022 року № 1146, проте зміст пункту 1 цієї постанови в частині, що стосується виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, у 2022 році не змінювався.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Постанову № 168 доповнено пунктом 2-1, який підлягав застосуванню з 24 лютого 2022 року, та згідно з яким визначено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Відповідно до статті 8 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-XII "Про Збройні Сили України" (далі - Закон № 1934-XII) Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).
Наказом Міністра оборони України від 01 квітня 2022 року № 98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2022 року за № 382/37718 (застосовується з 24 лютого 2022 року), внесено зміни до Порядку № 260 шляхом доповнення розд. І п. 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07 березня 2022 року № 248/1217, від 25 березня 2022 року № 248/1298, від 18 квітня 2022 року № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01 червня 2022 року), а потім Окреме доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29.
У пункті 1 Окремого доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29 (яке діяло з 01 червня 2022 року) Міністр оборони України визначив, що необхідно розуміти під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів" (далі - бойові дії або заходи), а саме виконання військовослужбовцем:
бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій;
бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;
бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;
бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
бойових завдань із відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);
виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;
виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;
здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;
здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.
У пункті 3 цього Окремого доручення Міністр оборони України установив, що райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Пунктом 5 Окремого доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29 Міністр оборони України установив виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) по особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 6 окремого доручення).
У постанові від 21 грудня 2023 року у справі № 200/193/23 Верховний Суд констатував, що реалізація приписів Постанови № 168 "вимагала визначення порядку й умов виплати додаткової винагороди з метою встановлення переліку бойових дій та заходів, передбачених абзацом першим пункту 1 цієї постанови, а також визначення документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця у таких діях і заходах".
Нечіткість первинної редакції цієї постанови зумовила неодноразове внесення змін до неї, зокрема у період з 07 березня по 01 липня 2022 року, які дещо розширили перелік суб`єктів права на отримання додаткової грошової винагороди. Водночас порядок й умови виплати додаткової винагороди залишалися невизначеними.
Розуміючи нагальну потребу у врегулюванні виплати спірної додаткової винагороди, та усвідомлюючи те, що конкретизація умов, визначених положенням пункту 1 Постанови № 168 поставлена в залежність від типу військового формування (роду військ), в якому проходить службу військовослужбовець, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 07 липня 2022 року № 793, якою доповнив Постанову № 168 новим пунктом (2-1) та делегував визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди керівникам відповідних міністерств та державних органів.
У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану Міністр оборони України видав наказ від 01 квітня 2022 року № 98, яким доповнив раніше затверджений його наказом від 07 червня 2018 року № 260 Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, новим пунктом 17, та установив, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
На виконання пункту 2-1 Постанови № 168 та з метою визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України на період дії воєнного стану Міністр оборони України видав окремі рішення у формі директив від 07 березня 2022 року № 248/1217, від 25 березня 2022 року № 248/1298, від 18 квітня 2022 року № 248/1529, та Окремого доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29, якими надав тлумачення терміну "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів", встановив порядок визначення районів ведення бойових дій; визначив вимоги щодо документального підтвердження безпосередньої участі у бойових діях та заходах, а також обов`язки керівників органів військового управління, штабів угруповань військ, штабів тактичних груп, командирів військових частин щодо організації належного документування участі у бойових діях та заходах та інше.
Отже, Міністр оборони України як очільник відповідного міністерства, реалізував делеговані йому повноваження щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям відповідного військового формування - Збройних Сил України, та з метою забезпечення реалізації пункту 1 Постанови № 168, шляхом прийняття в межах свої повноважень відповідних окремих рішень, визначив на період дії воєнного стану порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також документи для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.
З уваги на це можна констатувати, що окремі рішення Міністром оборони України прийняті для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів (як умови для виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, у розмірі до 100 000 грн), мають належне юридичне підґрунтя.
Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд виходить з того, що право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 пов`язується не лише з фактом проходження військової служби під час дії воєнного стану, а з безпосередньою участю військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо у районах здійснення таких заходів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 24.03.2022 по 03.04.2024. Також встановлено, що протягом проходження служби позивачу виплачувалась додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168, у розмірі 30 000 грн пропорційно часу проходження служби, що підтверджується довідкою про доходи та витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_2 .
Водночас матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що у період з 24.03.2022 по 18.07.2022 позивач безпосередньо брав участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони у розумінні постанови Кабінету Міністрів України №168.
З метою повного та всебічного з`ясування обставин справи судом було витребувано у відповідача накази, які стали підставою для нарахування або відмови у нарахуванні позивачу додаткової винагороди, відомості щодо виконуваних ним завдань, бойові накази, бойові розпорядження, журнали бойових дій, журнали ведення оперативної обстановки, бойові донесення, рапорти командирів підрозділів та інші документи, які могли б підтверджувати безпосередню участь позивача у бойових діях або заходах із забезпечення національної безпеки і оборони.
За результатами виконання ухвали суду відповідачем надано витяги з наказів про виплату позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн, акт про вилучення для знищення документів, а також повідомлено про відсутність документів, які підтверджують безпосередню участь позивача у бойових діях чи виконанні бойових (спеціальних) завдань. 
Крім того, відповідач зазначив, що відомості про ОСОБА_1 у журналі бойових дій відсутні.
При цьому матеріали справи не містять бойових наказів, бойових розпоряджень, рапортів командирів, бойових донесень, довідок про безпосередню участь у бойових діях, витягів із журналів бойових дій або інших службових документів, які б підтверджували факт виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань у спірний період та кількість днів такої участі.
Посилання позивача на заяву свідка ОСОБА_3 від 16.05.2025 суд оцінює критично.
Так, у вказаній заяві міститься загальне твердження про те, що ОСОБА_1 виконував бойові завдання та брав участь у бойових діях. Разом з тим зазначена заява не містить конкретних відомостей щодо місця, часу, характеру виконуваних завдань, кількості днів участі позивача у бойових діях, реквізитів відповідних наказів чи інших документів, на підставі яких свідок дійшов таких висновків.
Крім того, наведена заява не підтверджується жодними іншими доказами, наявними у матеріалах справи. Натомість службові документи, які відповідно до нормативного регулювання повинні підтверджувати безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, суду не надані.
Суд також враховує, що сам по собі факт проходження військової служби в умовах воєнного стану, перебування на грошовому забезпеченні військової частини та отримання додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн не є безумовною підставою для виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000 грн, оскільки така виплата здійснюється за наявності спеціальних умов та відповідного документального підтвердження.
Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, з якими постанова Кабінету Міністрів України №168 пов`язує право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі, а тому підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання здійснити перерахунок і виплату додаткової винагороди за спірний період відсутні.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13.03.2025 у справі №360/561/23, відповідно до якої виплата додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, обумовлена не лише фактом проходження військової служби під час дії воєнного стану або перебуванням військовослужбовця у районі ведення бойових дій, а безпосередньою участю у бойових діях чи заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та належним документальним підтвердженням таких обставин.
Верховний Суд зазначив, що ключовою умовою для здійснення виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн є виконання військовослужбовцем відповідних бойових (спеціальних) завдань та підтвердження цього документами, передбаченими нормативним регулюванням, зокрема бойовими наказами (розпорядженнями), журналами бойових дій, бойовими донесеннями, рапортами командирів та іншими документами, які дають можливість встановити характер виконуваних завдань, місце їх виконання та кількість днів безпосередньої участі у таких заходах.
При цьому Верховний Суд окремо наголосив, що саме по собі перебування військовослужбовця у районі ведення бойових дій не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі, якщо відсутні належні докази його безпосередньої участі у бойових діях або заходах із забезпечення національної безпеки і оборони.
Окрім цього, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05.08.2024 у справі №200/4100/23, відповідно до якої перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій саме по собі не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, а визначальною умовою є безпосередня участь у бойових діях або заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, підтверджена належними документами.
Разом з тим, на відміну від обставин справи №200/4100/23, у цій справі судом витребувано та досліджено документи, які могли б підтверджувати участь позивача у таких заходах, однак матеріали справи не містять бойових наказів, журналів бойових дій, бойових донесень, рапортів командирів чи інших належних доказів, які б підтверджували безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях або заходах, що дають право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі.
Отже, позивачем не доведено обставин, з якими постанова Кабінету Міністрів України №168 пов`язує право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000 грн, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши матеріали позову, положення законодавства України та детально оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат у суду відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.
На підставі наведеного та керуючись статтями 2, 9, 72-73, 76-77, 90, 139, 162, 229, 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії (з урахування уточнення позовних вимог) - відмовити. 
Надіслати учасникам справи (їх представникам) копію судового рішення в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.