Справа № 712/16654/25
Провадження №1-кп/712/501/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючий суддя    ОСОБА_1 
секретар     ОСОБА_2 
за участю:
прокурорів       ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
обвинуваченого    ОСОБА_5 
захисника     ОСОБА_6 
представники потерпілих (адвоката)   ОСОБА_7 , ОСОБА_8 
законного представника потерпілих   ОСОБА_9 
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження № 12025250000000552 по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Липова Долина Роменського району Сумської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.152, ч. 1 ст. 155 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 у липні 2024 року, більш точної дати та часу встановити не представилося можливим, перебуваючи в кімнаті орендованого будинку, за адресою: АДРЕСА_3 , маючи злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням у тіло малолітньою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з використанням геніталій, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у вигляді вагітності потерпілої, посягнув на охоронювані законом суспільні відносини, що забезпечують статеву недоторканість малолітньої ОСОБА_9 , ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, достовірно знаючи про малолітній вік ОСОБА_9 ,, а саме не досягнення нею чотирнадцяти років, що відповідає її зовнішнім фізичним, фізіологічним даним, та розвитку, за взаємною згодою, без застосування фізичного, психологічного насилля, а також погроз застосування такого насильства, з метою задоволення статевої пристрасті, вступив з потерпілою в статеві зносини природнім шляхом, тобто здійснив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_9 з використанням геніталій (зґвалтування), здійснивши еякуляцію в тіло малолітньої, що спричинило вагітність останньої.
Результатом та наслідками таких протиправних дій ОСОБА_5 стало те, що 09.05.2025 у потерпілої ОСОБА_9 , народилась дівчинка ОСОБА_10 , згідно висновку експерта №СЕ-19-25/38909-БД від 25.07.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ймовірно є біологічним батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічною матір`ю якої є потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ймовірність даної події становить не менше 99,9999999%.
Окрім того, ОСОБА_5 , будучи повнолітньою особою, у вересні 2024 року, більш точної дати та часу встановити не представилося можливим, діючи з прямим умислом, спрямованим на вступ у статеві зносини з неповнолітньою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка не досягла шістнадцятирічного віку, достовірно знаючи про її вік та незважаючи на це, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та свідомо допускаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді порушення статевої недоторканості неповнолітньої особи, за взаємною згодою з останньою, перебуваючи в кімнаті орендованого будинку за адресою: АДРЕСА_3 , з метою задоволення статевої пристрасті, без застосування фізичного та психологічного насильства, а також погрози застосування до неї такого насильства вчинив відносно неповнолітньої ОСОБА_11 , дії сексуального характеру, шляхом вагінального проникнення в її тіло природнім способом з використанням власних геніталій (статевого члена).
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, просив суворо не карати та пояснив, що дійсно мав статтєві відносини з потерпілими, однак все відбувалось за їх добровільною згодою, а потерпіла ОСОБА_12 ввела його в оману, сказавши неправду з приводу свого віку, оскільки коли вони познайомилися, вона сказала, що їй було 16 років. В останньому слові вказав, що хоче захищати Україну та бажає вступити до лав ЗСУ.
Захисник вказав, що кваліфікація дій обвинуваченого за ст. 152 ч. 4 КК України не вірно визначена органом досудового розслідування, оскільки потерпіла сказала неправду щодо свого віку та приховала той факт, що вона є малолітньою.
Крім повного визнання вини ОСОБА_5 , його вина у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується показами неповнолітніх потерпілих та матеріалами справи, які були досліджені безпосередньо в судовому засіданні, а саме, оптичні носії з аудіо та відеозаписом до проведеного допиту неповнолітніх потерпілихї ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які проведені у порядку ст. 225 КПК України та оголошені в судовому засіданні
Вина ОСОБА_5 підтверджується наступними доказами:
- даними допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 , яка вказала, що починаючи з липня 2024 року в неї з ОСОБА_13 відбувались статеві акти вагінальним шляхом під час, яких, ОСОБА_13 еякулював в неї та в подальшому потерпіла завагітніла та 09.05.2025 народила доньку - ОСОБА_10 , яка ІНФОРМАЦІЯ_5 померла;
- даними допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 , яка вказала, що являється сестрою потерпілої ОСОБА_9 . Остання повідомила, про те, що між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 були статеві відносини. Крім того, зазначила, що у неї із ОСОБА_13 у вересні 2024 року також був один статевий акт;
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 16.10.2025 з додатком диском на якому міститься відеозапис з участю неповнолітньої ОСОБА_11 її законного представника в присутності понятих, психолога, відповідно до якого було перевірено і уточнено відомості, які викладені у показах останньої, які відбувались в 2024 році, а саме, місце (будинок) за адресою: АДРЕСА_3 , де відбувались статеві акти вагінальним шляхом між нею та ОСОБА_5 за її добровільною згодою;
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 16.10.2025 з додатком диском на якому міститься відеозапис з участю неповнолітньої ОСОБА_9 її законного представника в присутності понятих, психолога, представнка потерпілої, було перевірено і уточнено відомості, які викладені у показах останньої, які відбувались в 2024 році, а саме, місце (будинок) за адресою: АДРЕСА_3 , де між нею та ОСОБА_5 у вересні 2024 року за її добровільною згодою відбувся один статевий акт;
- даними висновку молекулярно-генетичної експертизи, відповідно до якого, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ймовірно є біологічним батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічною матір`ю якої є потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ймовірність даної події становить не менше 99,9999999%.
- даними висновку судово-психіатричної експертизи № 578 від 17.09.2025, відповідно до якого неповнолітня потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , здатна розуміти лише зовнішню сторону вчинених відносно неї дій (місце, час, учасники подій, свої відчуття), правильно їх сприймати та давати про них відповідні покази. Неповнолітня потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , враховуючи рівень її розумового розвитку, вікові, індивідуально-психологічні особливості, життєвий досвід не могла повною мірою розуміти особистісне значення вчинених з нею дій та чинити їм опір. Неповнолітня ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , виявляє ознаки відставання в психічному розвитку, котрі пов`язані переважно з психічними розладами, встановленим при проведенні експертизи судово-психіатричним експертом. Неповнолітня потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 не має підвищеної схильність до навіювання та фантазування, які б могли б впливати на її показання під час досудового розслідування;
- даними психологічного висновку ОСОБА_11 відповідно, до яких остання не здатна на фантазування та сприймає і викладає події в тій послідовності, в якій вони відбулись;
- даними висновку судово – медичної експертизи № 02-01/824 від 15.10.2025 відповідно до якого ОСОБА_11 має місце розрив дівочої пліви, давністю більше двох тижнів до моменту проведення судово-медичної експертизи. В ділянці заднього проходу та м`яких тканин навколо нього, у ОСОБА_11 , ушкоджень не відмічено;
- даними висновку експерта № СЕ-19/124-25/16116-ПС від 26.11.2025, відповідно до якого для ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 характерні такі індивідуально-психологічні особливості: високий рівень особистісної тривожності, відкрита, доброзичлива, товариська, емоційна, смілива, відстоює власну позицію, незалежна. Одночасно з цим несумлінна, безвідповідальна, схильна до конфліктів із старшими, має слабкий контроль над своєю поведінкою. Чутлива до напруги і розумового навантаження. Неповнолітня потерпіла ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виходячи з її вікових та психологічних особливостей могла правильно розуміти значення скоєних щодо неї дій сексуального характеру. У неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відсутні ознаки психотравмування. Неповнолітня потерпіла ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з урахуванням емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей спроможна сприймати обставини та давати про них відповідні показання. Неповнолітня потерпіла ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не виявляє здатності до надмірного фантазування. Результати дослідження є актуальними саме на момент дослідження і лише для наданих на дослідження об`єктів. У разі виникнення у справі нововиявлених обставин або при наявності додаткових об`єктів, які містять інформацію про досліджувану подію або про досліджувану особу і які не було надано на дослідження, результати оцінки не можуть вважатися достовірними та потребують проведення додатково дослідження;
- даними висновку судово-психіатричного експерта № 536 від 03.09.2025, відповідно до якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на той час, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, не страждав хворобливим розладом психічної діяльності, був здатним усвідомлювати свої дії і керувати ними. На теперішній час ОСОБА_5 не страждає хворобливим розладом психічної діяльності, здатний усвідомлювати свої дії і керувати ними, правильно сприймати обставини справи, приймати участь при проведенні слідчих дій і розгляді справи в суді та не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в їх сукупності, визнає їх достовірними, оскільки вони відповідають фактичним обставинам у справі, узгоджуються між собою, взаємно доповнюючи один одного, здобуті слідством з дотриманням порядку, встановленого кримінально-процесуальним законодавством і сумнівів в їх достовірності не викликають, а тому з їх урахуванням, на підставі аналізу цих доказів суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів доведена і дає підстави для винесення обвинувального вироку відносно останнього.
Твердження захисника щодо не вірної кваліфікації злочину за ч. 4 ст.152 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки потерпіла ОСОБА_12 по своїй статурі, фізичному та психологічному розвитку не виглядала на вік 16 років, а отже обвинувачений повинен був переконатися, що дівчина досягла віку 16 років. Крім того із показань потерпілої ОСОБА_12 вбачається, що після того, як обвинувачений дізнався якого вона року народження, і що ій 13 років, він відреагував нормально, сказавши , що кохає її і, що у них в подальшому відбулось ще декілька статевих актів.
Суд зазначає, що показання обвинуваченого та досліджені в судовому засіданні письмові докази, у тому числі відповідні експертизи, покази малолітніх/неповнолітніх потерпілих, є послідовними та узгоджуються між собою.
При цьому жодні докази стороною захисту під час судового розгляду не надавалися, клопотань про дослідження інших доказів від учасників провадження не надходило.
Суд не вбачає жодних підстав для визнання показання малолітніх/неповнолітніх потерпілих надуманими, неправдивими чи неналежними, оскільки з висновків судово-психологічних експертиз слідує, що ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , не здатні на фантазування та сприймають і викладають події в тій послідовності, в якій вони відбулись.
Крім того, будь-якого впливу на малолітніх потерпілих, який би призвів до перекручення їх показів судом не встановлено.
Таким чином, дослідивши надані стороною обвинувачення докази, керуючись ст.129 Конституції України, ст.ст. 17, 22, 23 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 за висунутим йому обвинуваченням.
Згідно роз`яснень, викладених в п.1 абз.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №5 «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи», потерпілою особою від зґвалтування може бути особа як жіночої, так і чоловічої статі, незалежно від її поведінки до вчинення злочину, способу життя, попередніх стосунків із суб`єктом злочину, зокрема перебування з ним у зареєстрованому шлюбі, проживання однією сім`єю тощо.
Суд виходить також з того, що ст.ст. 2,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477 від 23.02.06 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права.
Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Таким чином, норми Конституції України, національного законодавства, в тому числі і кримінально процесуального законодавства мають узгоджуватися з нормами Конвенції та рішеннями ЄСПЛ. Пріоритетність та загальна значущість норм Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» та практики ЄСПЛ закріплена і в принципі законності, визначеному в ст.9 КПК України в редакції 2012 року, за якою положення відповідного міжнародного договору України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України є обов`язковими, кримінально - процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Відповідно до ст.3,27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Одночасно, чинним законодавством України дитині гарантується право на захист від усіх форм насильства, батьки зобов`язані поважати дитину, забороняється фізичні покарання дитини батьками, які принижують людську гідність дитини (ст.10 Закону України «Про охорону дитинства», ст.150 СК України).
Конвенція ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікована Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991 встановлює, що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.
Відповідно до ст.17,19 зазначеної Конвенції, жодна дитина не може бути об`єктом незаконного посягання на її честь і гідність; держава вживає всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації.
Статтею 34 цієї Конвенції встановлено, що держава зобов`язана захищати дитину від усіх форм сексуальної експлуатації та сексуальних розбещень.
Законодавець забезпечує охорону та статеву недоторканість особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її статі.
Норма ст.152 КК України забороняє вчиняти будь-які дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло потерпілої особи, яка не досягла 14 років, з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета, незалежно від її добровільної згоди.
При постановленні вироку суд враховує, що зґвалтування та вчинення дій сексуального характеру з особою, яка не досягла чотирнадцятирічного віку є одними із небезпечних злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканності, оскільки заподіює шкоду здоров`ю малолітньої дитини, негативно впливає на її нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток.
Крім того, відповідно до закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо імплементації Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства (Ланцаротської конвенції)» від 18.02.2021, який набув чинності 17.03.2021, злочином є вчинення повнолітньою особою дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій, іншого органу чи частини тіла або будь-якого предмета. До вказаних змін кримінально-караним діянням було вступ у статеві відносини з особою, яка не досягла статевої зрілості.
Стаття 52 Конституції України зазначає, будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідується за законом. Конвенція про права дитини вважає завданням кожної держави надати дитині такий захист і піклування, які необхідні для її гаразду, захистити дитину від усіх форм дискримінації або покарання, фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, недбалого і брутального поводження та експлуатації, забезпечити їй здоровий розвиток тощо.
Правова концепція доведення вини особи «поза розумним сумнівом» сформульована та обґрунтована у рішеннях ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини», «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Козинець проти України» від 06.12.2017 року та інш. За цією концепцією сукупність зібраних слідством та безпосередньо досліджених судом доказів з додержанням критеріїв їх належності, допустимості, достатності, виваженості та взаємозв`язку між собою з урахуванням особливостей національного кримінального та кримінально-процесуального закону повинна відповідати загальним принципам права особи на справедливий суд, закріпленим в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Сам процес та результат доведення вини особи має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Оцінивши надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, розглядаючи кримінальне провадження з дотриманням положень ст.337 КПК України, суд, всебічно, повно й неупереджено, дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, вищезазначені безпосередньо досліджені докази, вважає належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за: 
- ч.4 ст.152 КК України, як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди;
- ч. 1 ст. 155 КК України, як вчинення повнолітньою особою дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій.
Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим у справі.
Обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 , є щире каяття.
Обставини, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_5 , є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.
Пунктом 3 ч.1 ст.65 КК України передбачено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Вимогами ч.2 ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові в справі №758/5744/17 від 24.01.2022, в яких Верховний Суд зауважив, що згідно статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд виходить з положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст.12 КК України, є особливо тяжким злочином (ч.4 ст.152 КК України) та посягнули на статеву свободу та статеву недоторканість малолітніх/неповнолітніх осіб, наявність пом`якшуючих обставин та обтяжуючих обставин покарання, дані про особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, його відношення до вчинених злочинів, щире каяття, молодий вік обвинуваченого; тяжкість наслідків, які настали для малолітньї дитини у вигляді психологічної травми.
Таким чином, суд приходить до висновку, що для досягнення цілей покарання, виправлення обвинуваченого можливе виключно за умови його ізоляції від суспільства.
Згідно ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід обрати на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, враховуючи характер та співвідношення класифікації кримінальних правопорушень, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних кримінальних правопорушень - шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст.75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, або його виправдання, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання.
Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 2 лютого 2021 року у справі №361/7311/19.
Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти росії» від 29 листопада 2007 року).
В ході досудового розслідування по даному кримінальному провадженню ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.07.2025 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор», який продовжувався в ході розгляду в суді при розгляді даного кримінального провадження.
Зважаючи на встановлені обставини та міру покарання, яку призначає суд, а також те, що ризики, не змінилися, не зменшилися та не втратили свою актуальність, запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований щодо ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили необхідно залишити без змін - тримання під вартою в Державній установі «Черкаській слідчий ізолятор».
Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 02.06.2026, на підставі ч. 5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому у строк відбування покарання період утримання під вартою з 29.07.2025 по 01.06.2026 включно.
Цивільний позов не заявлений.
Відповідно до ст.124 КПК України, судові витрати за проведені судові експертизи необхідно стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Відповідно до закону України №409-IX від 19 грудня 2019 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впровадження Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, та посилення відповідальності за злочини, вчинені проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи», Єдиний реєстр осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи - автоматизована електронна база даних, створена для забезпечення збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку, узагальнення даних про осіб, які вчинили злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, у тому числі осіб, судимість яких за такі злочини знята або погашена в установленому законом порядку.
До Реєстру вносяться відомості щодо прізвища, імені, по батькові засудженого, дати народження, місця проживання чи перебування, кримінального правопорушення, за який його було засуджено, виду кримінального покарання, який до нього був застосований, інформацію про фактично відбуте ним покарання, а також про порушення правил адміністративного нагляду.
Відповідно до ч.5 ст.6-1 КВК України, інформація про особу вноситься до реєстру на підставі обвинувального вироку суду, який набрав законної сили.
Вимогами п.2 частини четвертої статті 374 КПК України закріплено, що у резолютивній частині вироку, поряд з іншим, зазначається рішення про включення інформації про обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.
Таким чином, суд враховує вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впровадження Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, та посилення відповідальності за злочини, вчинені проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи» від 19 грудня 2019 року №409-IX, яким запроваджено в дію Єдиний реєстр осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, керуючись ст. 374 КПК України, вважає за необхідне включити інформацію про ОСОБА_5 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 124, 370, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.152, ч. 1 ст. 155 КК України.
Призначити покарання ОСОБА_5 за:
- ч. 4 ст. 152 КК України, у вигляді 10 років позбавлення волі;
- ч. 1 ст. 155 КК України, у вигляді 3 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_5 у вигляді 10 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 02.06.2026, на підставі ч. 5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому у строк відбування покарання період утримання під вартою з 29.07.2025 по 01.06.2026 включно.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити без змін – тримання під вартою.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення судової молекулярно – генетичної та судової психологічної експертиз на загальну суму 26477,52 грн. 
Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України, ст.6-1 КВК України, внести інформацію до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, про обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Речові докази:
- зразок букального епітелію ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що поміщено до сейф-пакету Експертної служби МВС України № 6074756; зразок букального епітелію ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що поміщено до сейф-пакету Експертної служби МВС України № 6074757; зразок крові ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що поміщено до сейф-пакету Експертної служби МВС України № 6074758, які перебувають в камері схову ГУНП в Черкаській області – знищити. 
На вирок протягом 30 діб може бути подана апеляція до Черкаського апеляційного суду .

Головуючий         ОСОБА_1