ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 760/12094/13
провадження № 13-110зво25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_17 ,
прокурора ОСОБА_18 ,
засудженої ОСОБА_19 (в режимі відеоконференції),
захисника засудженої ОСОБА_20 (в режимі відеоконференції)
розглянула у відкритому судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_20 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_19 , про перегляд ухвали Апеляційного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року та ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 29 травня 2018 року в кримінальному провадженні № 1201200000000034 від 21.11.2012 року з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
Встановлені фактичні обставини та зміст судових рішень

1. Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року ОСОБА_19 було визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 209; ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України, та призначено покарання:
- за ч. 4 ст. 190 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю;
- за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю;
- за ч. 3 ст. 209 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на 3 роки;
- за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358 КК України у виді 4 років позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України у виді 2 років обмеження волі.
На підставі положень ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_19 було звільнено від відбування призначеного покарання за злочини, передбачені ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_19 остаточно призначено до відбування покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на 3 роки.
2. Цим же вироком визнано винуватими та засуджено ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 .
3. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року змінено шляхом виключення з мотивувальної частини вироку висновку суду про причетність ОСОБА_25 до придбання шляхом обману (шахрайства) права власності на квартиру АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , а також висновку суду про підписання ОСОБА_26 та його дружиною ОСОБА_27 договору купівлі-продажу нежитлового приміщенням по АДРЕСА_3 внаслідок примусу та обману з боку організованої злочинної групи у складі ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 та невстановлених осіб, а також на підставі положень ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_21 було звільнено від відбування покарання, призначеного цим вироком за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України.
4. Також було вирішено питання щодо стягнення з обвинувачених ОСОБА_21 та ОСОБА_22 на користь потерпілого ОСОБА_28 солідарно матеріальної шкоди в сумі 6 750 000 гривень та моральної шкоди в сумі 30 000 гривень.
5. У решті вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 було залишено без змін.
6. У подальшому засуджена ОСОБА_19 та адвокат ОСОБА_29 в інтересах засудженої подали касаційні скарги, в яких порушували питання про скасування ухвали апеляційного суду.
7. Так, 17 квітня 2018 року захисником ОСОБА_29 була подана касаційна скарга, яка ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі - ККС) від 23 квітня 2018 року була повернута захиснику, оскільки була подана поза межами строку на касаційне оскарження і захисник не порушував питання про поновлення цього строку.
8. 23 квітня 2018 року до ККС надійшла касаційна скарга засудженої ОСОБА_19 , яка з тих же самих підстав була повернута ухвалою ККС від 27 квітня 2018 року.
9. 24 травня 2018 року до ККС надійшла нова касаційна скарга захисника в інтересах ОСОБА_19 з клопотанням про поновлення пропущеного строку.
10. В обґрунтування клопотання вказувалось про те, що 27 грудня 2017 року було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали, а повний текст проголошено лише 17 січня 2018 року, а тому строк на касаційне оскарження потрібно обраховувати з останньої дати.
11. Ухвалою від 29 травня 2018 року ККС відмовив захиснику у поновленні строку на касаційне оскарження та повернув касаційну скаргу.
12. Своє рішення суд касаційної інстанції мотивував тим, що за положеннями частини другої ст. 426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення. Поряд з цим згідно із частиною першою ст. 376 КПК України судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.
13. Оскільки оскаржувана ухвала апеляційного суду (вступна та резолютивна частини) була проголошена 27 грудня 2017 року, то, зважаючи на приписи ст. 115 КПК України, тримісячний строк касаційного оскарження ухвали закінчився 28 березня 2018 року. 
14. У подальшому захисник ОСОБА_29 ще двічі (18.06.2018 та 26.07.2018) звертався до ККС з касаційними скаргами, поданими в інтересах засудженої ОСОБА_19 , до яких долучав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. ККС двічі своїми ухвалами від 22.06.2018 та від 27.07.2018 року відмовляв захиснику в поновленні строку та повертав касаційні скарги.
Зміст рішення Європейського суду з прав людини 

15. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) 13 листопада 2025 року постановив рішення у справі «Соколов та інші проти України» (заява № 71897/17 та 8 інших заяв) (далі - Рішення), у якому констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) відносно заявників, у тому числі ОСОБА_19 , у зв`язку з відмовою в доступі до суду вищої інстанції. 
16. ЄСПЛ у своєму Рішенні вчергове зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення з позовом щодо своїх прав та обов`язків цивільного характеру чи встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення до судів або трибуналів. Це право на доступ не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які, однак, не можуть забороняти або скорочувати доступ особи у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть цього права була підірвана. Крім того, обмеження будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції лише якщо вони переслідують законну мету і наявне розумне співвідношення пропорційності між застосованими засобами та метою, яка переслідується. Ці гарантії ефективного доступу за пунктом 1 статті 6 застосовні до апеляційних та касаційних судів у разі їхнього існування.
17. Розглянувши всі надані йому матеріали, Суд дійшов висновку, що у цій справі відповідні обмеження підірвали саму суть права заявників на доступ до суду.
18. Крім того ОСОБА_19 подала інші скарги, які також порушували питання за Конвенцією з огляду на відповідну усталену практику ЄСПЛ. Ці скарги Суд визнав прийнятними і, розглянувши всі наявні матеріали, дійшов висновку, що вони також свідчать про порушення Конвенції у контексті його висновків в рішеннях у справах, зазначених у таблиці в додатку, зокрема, були констатовані порушення пункту 1 ст. 6 Конвенції через надмірну тривалість кримінального провадження та ст. 13 Конвенції через відсутність у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту у зв`язку з надмірною тривалістю кримінального провадження.
19. Згідно з додатком до вказаного Рішення, ЄСПЛ вказав, що
«…ухвалою від 29.05.2018 (врученою заявниці 11.06.2018) Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційної скарги заявниці, як поданої з пропуском строку, цю скаргу вона первинно подала до цього суду 13.04.2018 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27.12.2017, якою частково було змінено вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 09.10.2015, яким заявницю було визнано винною у вчиненні шахрайства. Верховний Суд постановив, що той факт, що повний текст ухвали апеляційного суду від 27.12.2017 року було проголошено 17.01.2018, згідно з офіційною довідкою, складеною канцелярією апеляційного суду, був недостатнім, щоб остання дата вважалась датою обрахування відповідного тримісячного строку для подання касаційної скарги. Верховний Суд постановив, що відповідний строк розпочався з дати постановлення ухвали апеляційного суду від 27.12.2017. Згідно зі статтею 426 КПК України, касаційні скарги мають бути подані до Верховного Суду протягом трьох місяців з «дня оголошення» судового рішення судом апеляційної інстанції».
20. Крім того, ЄСПЛ постановив, що держава-відповідач повинна сплатити на користь ОСОБА_19 1950 євро на відшкодування моральної шкоди.
Короткий зміст вимог заяви про перегляд судового рішення. Позиція заявниці й інших учасників судового провадження 

21. У своїй заяві захисник ОСОБА_20 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_19 , посилаючись на вказане Рішення, звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата), порушує питання про перегляд ухвали Апеляційного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року та ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 29 травня 2018 року з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
22. Захисник ОСОБА_20 зазначає, що цим Рішенням ЄСПЛ констатував порушення Україною міжнародних зобов`язань, а саме відмову в наданні доступу до перегляду ухвали Апеляційного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року судом касаційної інстанції через формальну відмову в поновленні строку на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року.
23. На думку захисника, встановлене ЄСПЛ порушення п. 1 ст. 6 Конвенції можна усунути шляхом скасування ухвали Апеляційного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року та ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 29 травня 2018 року з направленням справи на новий апеляційний розгляд.
24. У судовому засіданні захисник та засуджена в режимі відеоконференції підтримали подану заяву. 
25. Прокурор підтримав заяву, проте після уточнення своєї позиції - зазначив, що ухвала апеляційного суду не може бути скасована без відкриття касаційного провадження.
Позиція Великої Палати

26. Відповідно до ст. 46 Конвенції держава Україна зобов`язана виконувати остаточне рішення Суду, в якому вона є стороною.
27. За змістом ст. 46 Конвенції та ст. 2 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Україна зобов`язана виконувати остаточне рішення ЄСПЛ у будь-якій справі, в якій вона є стороною. Порядок виконання рішення Суду визначається цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
28. Указаний Закон передбачає, що констатоване Судом порушення Конвенції може бути виконане шляхом виплати компенсації, вжиття заходів індивідуального та/або загального характеру. Згідно зі статтею 10 цього Закону додатковими заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції та протоколів до неї; б) інші заходи, передбачені у рішенні ЄСПЛ. Відновлення попереднього юридичного стану заявника здійснюється шляхом повторного розгляду справи, включаючи відновлення провадження у справі. 
29. Згідно з пунктом ІІ Рекомендації № R (2000) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини», прийнятої на 694-му засіданні заступників міністрів 19 січня 2000 року, повторний розгляд справи з відновленням провадження визнається адекватним способом поновлення прав і його пропонується застосовувати особливо:
І) коли потерпіла сторона і далі зазнає значних негативних наслідків рішення, ухваленого на національному рівні, наслідків, щодо яких справедлива сатисфакція не була адекватним засобом захисту і які не можна виправити інакше, ніж через повторний розгляд або поновлення провадження;
ІІ) коли рішення Суду спонукає до висновку, що (а) оскаржене рішення національного суду суперечить Конвенції або (b) в основі визнаного порушення лежали суттєві процедурні помилки, які ставлять під серйозний сумнів результат оскарженого провадження на національному рівні. 
30. Відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті Великою Палатою за виключними обставинами з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.
31. У заяві про перегляд судового рішення захисник ОСОБА_20 просить про виконання рішення ЄСПЛ шляхом скасування відповідних судових рішень суду апеляційної інстанції та касаційного суду.
32. Перевіривши доводи заяви захисника ОСОБА_20 , а також взявши до уваги висновки ЄСПЛ, наведені в Рішенні, Велика Палата виходить з такого.
33. Положеннями ст. 6 Конвенції гарантується кожному право на справедливий суд, що включає право на доступ до суду. 
34. Встановлене в цій справі порушення пункту 1 статті 6 Конвенції полягало у необґрунтованому обмеженні права заявниці на доступ до суду касаційної інстанції, яке було зумовлене застосуванням судом касаційної інстанції процесуальних норм щодо строків касаційного оскарження без урахування конкретних обставин справи, що призвело до відмови у поновленні строку та повернення касаційної скарги заявниці.
35. За нормами частини 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення. 
36. Поряд з тим, для забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, а також права на оскарження судового рішення, законодавець передбачив у частині 1 ст. 117 КПК можливість поновлення пропущеного з поважних причин процесуального строку. 
37. Хоча частина друга ст. 426 КПК формально пов`язує строк із днем проголошення рішення, однак у цій справі 27.12.2017 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, тоді як повний текст виготовлено і проголошено лише 17.01.2018 р.
38. Велика Палата звертає увагу на те, що без доступу до мотивів судового рішення особа позбавлена можливості сформулювати змістовні доводи касаційної скарги, а отже, як наслідок, - позбавлена можливості ефективно реалізувати своє право на його оскарження.
39. У цій справі захисник в інтересах засудженої вперше звернувся з касаційною скаргою 13 квітня 2018 року, тобто хоча й після спливу тримісячного строку, обчисленого з дня проголошення вступної та резолютивної частин ухвали апеляційного суду (27.12.2017), однак не пізніше трьох місяців з дня складення та проголошення повного тексту судового рішення (17.01.2018). 
40. Беручи до уваги встановлене ЄСПЛ порушення ст. 6 Конвенції, а також специфічні обставини цієї справи (тривала затримка з виготовленням повного тексту ухвали, складність справи, великий обсяг оскаржених судових рішень), Велика Палата вважає, що ухвала суду касаційної інстанції, якою відмовлено захиснику в поновленні строку на касаційне оскарження і повернуто касаційну скаргу, підлягає скасуванню.
41. Ухвала суду касаційної інстанції про відмову у поновленні строку на касаційне оскарження, яка підлягає скасуванню, не є тим судовим рішенням, яким вирішується питання про законність та обґрунтованість судових рішень судів попередніх інстанцій по суті. Вона лише вирішує питання щодо можливості доступу особи до касаційного перегляду, тобто ця ухвала передує касаційному розгляду та фактично унеможливлює здійснення касаційного провадження.
42. Одним із ключових аспектів виконання рішень Європейського суду з прав людини є дотримання принципу restitutio in integrum (відновлення попереднього стану). Зазначений принцип передбачає, що держава, яка допустила порушення прав заявника, має вжити необхідних заходів для того, щоб максимально наблизити становище заявника до того стану, в якому він перебував би, якби порушення Конвенції не було допущено.
43. Велика Палата, скасовуючи ухвалу касаційного суду про відмову в поновленні строку на касаційне оскарження з підстав порушення права особи на доступ до суду, виходить з необхідності відновлення процесуального становища особи, яке існувало до її постановлення, у той же час відновлення такого становища означає в першу чергу поновлення можливості розгляду питання про відкриття касаційного провадження та подальше здійснення касаційного перегляду компетентним складом суду касаційної інстанції.
44. Що стосується вимог заявника про скасування ухвали Апеляційного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року, то Велика Палата виходить з того, що встановлене ЄСПЛ порушення п. 1 ст. 6 Конвенції у цій справі полягало виключно у незаконному обмеженні доступу до суду касаційної інстанції, а тому питання про законність ухвали апеляційного суду має бути предметом дослідження саме суду касаційної інстанції під час розгляду касаційної скарги.
45. Керуючись статтями 459, 466, 467 КПК Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:

1. Заяву захисника ОСОБА_30 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_19 , задовольнити частково.
2. Ухвалу Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 29 травня 2018 року скасувати.
3. Передати матеріали кримінального провадження до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду для вирішення питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_29 в інтересах засудженої ОСОБА_19 .
4. Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий  Суддя-доповідач		ОСОБА_1  ОСОБА_2 	
Судді	ОСОБА_3  ОСОБА_4  ОСОБА_5  ОСОБА_6  ОСОБА_7  ОСОБА_8  ОСОБА_9  	ОСОБА_10  ОСОБА_11  ОСОБА_12  ОСОБА_13  ОСОБА_14  ОСОБА_15  ОСОБА_16