П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/10109/24	

Категорія: 112010201 Головуючий в 1 інстанції: Бульба Н.О.
Місце ухвалення: м. Миколаїв
Дата складання повного тексту:22.01.2026р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі – ГУПФ) України в Миколаївській області про:
- визнання протиправною бездіяльності ГУПФ України в Миколаївській області щодо невиплати різниці між отриманою та донарахованою пенсією;
- зобов`язання ГУПФ України в Миколаївській області виплатити різницю між отриманою та донарахованою пенсією за рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року по справі №400/4084/22 за період з 01 грудня 2019 року до 31 жовтня 2022 року у розмірі 150 632,49 грн;
- зобов`язання ГУПФ України в Миколаївській області виплатити різницю між отриманою та донарахованою пенсією за рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2023 року по справі №400/6082/23 за період з 01 листопада 2022 року до 30 вересня 2023 року у розмірі 22 000 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що він є пенсіонером та йому призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ (далі – Закон №2262-ХІІ). На виконання рішень Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/4084/22 за період з 01 грудня 2019 року до 31 жовтня 2022 року нараховано до виплати заборгованість у розмірі 150 632,49 грн та на виконання рішення у справі №400/6082/23 за період з 01 листопада 2022 року до 30 вересня 2023 року у розмірі 22 000 грн. Водночас кошти не виплачені позивачу, оскільки бюджетом не передбачені видатки, кошти для виплати відсутні.
Відповідач правом подання відзиву на позов не скористався.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Миколаївській області задоволений повністю.
Визнано протиправними дії ГУПФ України в Миколаївській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 нарахованої пенсії згідно з розрахунками заборгованості на виконання рішень Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 по справі №400/4084/22 за період з 01 грудня 2019 року до 31 жовтня 2022 року у розмірі 150 632,49 грн та від 22 серпня 2023 року у справі №400/6082/23 за період з 01 листопада 2022 року до 30 вересня 2023 року у розмірі 22 000 грн.
Зобов`язано ГУПФ України в Миколаївській області здійснити виплату ОСОБА_1 нарахованої пенсії згідно з розрахунками заборгованості на виконання рішень Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 по справі №400/4084/22 за період з 01 грудня 2019 року до 31 жовтня 2022 року у розмірі 150 632,49 грн та від 22 серпня 2023 року у справі №400/6082/23 за період з 01 листопада 2022 до 30 вересня 2023 у розмірі 22 000 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 211,20 грн.
В апеляційній скарзі ГУПФ України в Миколаївській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що відомості щодо заборгованості за рішенням у справі №400/4084/22 та за рішенням у справі №400/6082/23 внесено Головним управлінням до "Реєстру судових рішень" Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України. Згідно ст. 8 Закону №2262-ХІІ виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Звертаємо увагу суду, що в жовтні 2025 року, в листопаді 2025 року та в грудні 2025 року в межах бюджетних асигнувань позивачу було виплачено 187,35 грн., 187,35 грн. та 187,35 грн. в рахунок погашення заборгованості, нарахованої на виконання судового рішення від 16 вересня 2022 року по справі № 400/4084/22. З огляду на вищенаведене, залишок виплати суми доплати різниці пенсії за період з 01 грудня 2019 року по 31 жовтня 2022 року у сумі 150 632,49 грн. за рішенням від 16 вересня 2022 року у справі №400/4084/22 буде проведено після відповідних бюджетних асигнувань. Вищенаведене свідчить про те, що Головне управління з об`єктивних причин позбавлене фактичної можливості виплати коштів.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
Позивач є пенсіонером, якому відповідно до вимог Закону №2262-XII (далі – Закон №2262-ХІІ) призначено пенсію за вислугу років.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року у справі №400/4084/22 визнано протиправною відмову ГУПФ України в Миколаївській області, у проведенні з 01 грудня 2019 перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки від 28 липня 2022 №33/35-С-69/Ез, виданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області"; зобов`язано ГУПФ України в Миколаївській області здійснити з 01 грудня 2019 перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки від 28 липня 2022 №33/35-С-69/Ез, виданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області", та виплатити ОСОБА_1 перераховану пенсію, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2023 року у справі №400/6082/23 визнано протиправними дії ГУПФ України в Миколаївській області щодо відмови у встановленні та виплаті ОСОБА_1 з 01 листопада 2022 року щомісячної доплати у розмірі 2 000,00 грн до призначеної пенсії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" (далі – Постанова №713); зобов`язано ГУПФ України в Миколаївській області встановити та виплатити ОСОБА_1 з 01 листопада 2022 року щомісячну доплату у розмірі 2 000 грн до призначеної пенсії відповідно до Постанови №713, з урахуванням раніше виплачених сум.
Головним управлінням на виконання рішень суду №400/4084/22 та №400/6082/23 в добровільному порядку в межах покладених судом зобов`язань проведено перерахунок пенсії особи та нараховано заборгованість в розмірі 150 632,49 грн. та 22 000 грн. 
19 вересня 2024 року позивач звернувся до ГУПФ України в Миколаївській області із заявою, в якій просив виплатити нараховану на виконання рішень суду заборгованості.
Листом від 04 жовтня 2024 року Головне управління відмовило позивачу у задоволенні поданої заяви, посилаючись на відсутність бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що ГУПФ України в Миколаївській області на виконання рішень суду №400/4084/22 та №400/6082/23 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та нараховано заборгованість в розмірі 150 632,49 грн. та 22 000 грн. Водночас не виплачено заборгованість через відсутність бюджетних призначень.
За таких обставин, відмова відповідача у виплаті йому нарахованої пенсії є протиправною.
Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".
Згідно із положеннями ч.1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У ч.1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а та у постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі №580/5096/22.
Відповідно до ч.1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно ч.8 ст. 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Аналіз зазначених норм свідчить, що КАС України передбачає такі види судового контролю за виконанням судового рішення: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України), визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України), оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, вчинених при примусовому виконанні рішення суду (ст. 287 КАС України).
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 вказав, що зазначені правові норми КАС України (ст.ст. 382, 383) мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, установленому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення або стягнення заборгованості за іншим судовим рішенням.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року у справі №400/4084/22 визнано протиправною відмову ГУПФ України в Миколаївській області, у проведенні з 01 грудня 2019 перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки від 28 липня 2022 №33/35-С-69/Ез, виданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області"; зобов`язано ГУПФ України в Миколаївській області здійснити з 01 грудня 2019 перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки від 28 липня 2022 №33/35-С-69/Ез, виданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області", та виплатити ОСОБА_1 перераховану пенсію, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2023 року у справі №400/6082/23 визнано протиправними дії ГУПФ України в Миколаївській області щодо відмови у встановленні та виплаті ОСОБА_1 з 01 листопада 2022 року щомісячної доплати у розмірі 2 000,00 грн до призначеної пенсії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" (далі – Постанова №713); зобов`язано ГУПФ України в Миколаївській області встановити та виплатити ОСОБА_1 з 01 листопада 2022 року щомісячну доплату у розмірі 2 000 грн до призначеної пенсії відповідно до Постанови №713, з урахуванням раніше виплачених сум.
Тобто, судові рішення, яке набрало законної сили, вже вирішено питання про нарахування та виплату позивачу пенсії за вислугою років.
Колегія суддів також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити ст. 129-1 Конституції України.
Відповідно ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №355/1648/15-а, від 21 листопада 2019 року у справі №802/1933/18-а та від 29 липня 2021 року у справі №460/350/19.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що питання доплати пенсії стосується виконання рішення у справах №400/4084/22 та №400/6082/23 та не є новим спором.
Таким чином, оскільки між сторонами новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Враховуючи, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушенні норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Враховуючи, що рішення суду приймається на користь суб`єкта владних повноважень, підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст.139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.3, 4 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 08 червня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.