ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2026 року	справа № 380/6492/26	
11 год 30 хв м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Качур Р.П. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання протиправною і скасування постанови, -
УСТАНОВИВ:
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач) за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі - третя особа, ОСОБА_1 ), в якому просить скасувати постанову від 25.03.2026 № 80029294 державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 у справі № 580/1306/25 Головним управлінням зараховано до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 20.06.1997 по 16.09.1998, з 01.06.2015 по 30.11.2016 та повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності та прийнято відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні. За наслідками повторного розгляду ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності, з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні, прийнято відповідне рішення № 232730026815 від 14.01.2026 та призначено пенсію з 05.11.2024. 
Однак, Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України винесено 25.03.2026 постанову про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн за не виконання виконавчого документа, при цьому державний виконавець не вказав, що саме не виконане Головним управління згідно до судового рішення.
Позивач вважає такі дії протиправними, тому звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою суду від 13.04.2026 відкрито провадження, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи на 23.04.2026 11:30 год, та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 23.04.2026 відкладено розгляд справи.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив. Вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування своєї позиції вказав, що станом на 25.03.2026 року відомості про виконання рішення суду чи причини невиконання у Відділі відсутні, що порушує права стягувача. Зазначив, що 25.03.2026 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду, та зобов`язано виконати рішення протягом десяти днів. Вважає, що виконавцем правомірно винесено постанову від 25.03.2026 ВП №80029294 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.
На адресу суду від третьої особи надійшли письмові пояснення. Вказав, що в той час коли на розгляді в суді перебував позов про оскарження рішення ГУ ПФУ у Львівській області про відмову у призначенні пенсії по інвалідності, ОСОБА_1 07.06.2025 було призначено пенсію, як особі звільненій з військової служби, тому 15.01.2026 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Черкаській області із заявою, щоб пенсію по інвалідності нарахували тільки по 06.06.2025, тобто до призначення пенсії, як особі звільненій з військової служби. У відділі обслуговування громадян у м. Черкаси ГУ ПФУ у Черкаській області ОСОБА_1 повідомили, що за період з 05.11.2024 по 06.06.2025 йому нараховано пенсію по інвалідності в розмірі 113 252, 13 грн. Оскільки до 13.02.2026 він не отримав нарахованої пенсії по інвалідності, то звернувся із заявою до ГУ ПФУ у Черкаській області, в якій просив повідомити про стан виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду по справі № 580/1306/25 та причини не виплати йому пенсії по інвалідності згідно вказаного рішення за період з 05.11.2024 по 06.06.2025. 
Ствердив, що у відповідь на заяву від 13.02.2026 ГУ ПФУ в Черкаській області повідомили, що на виконання рішення суду із 05.11.2024 ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності 1 групи, внаслідок поранення, отриманого під час захисту Батьківщини відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Доплата пенсії, нарахована на виконання рішення суду від 12.03.2025 у справі № 580/1306/25 у загальній сумі становила 96405, 13 грн, з них виплачено 6118, 00 грн, залишок станом на 20.03.2026 становить 90287, 13 грн, а виплата сум пенсії, нарахованої на виконання рішення суду здійснюється відповідно до Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821, в межах відповідного фінансового ресурсу. 
Зазначив, що йому відмовляють у виплаті його пенсії по інвалідності за період з 05.11.2024 по 06.06.2025 в сумі 113 252,13 грн, оскільки вона призначена за рішенням суду. Просив відмовити у задоволенні заяви.
Суд всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду у справі № 580/1306/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській від 20.12.2024 № 232730026815 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 20.06.1997 по 16.09.1998, з 01.06.2015 по 30.11.2016 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року - без змін.
Черкаським окружним адміністративним судом 06.01.2026 видано виконавчий лист № 580/1306/25 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 20.06.1997 по 16.09.1998, з 01.06.2015 по 30.11.2016 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.
Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.01.2026 у ВП № 80029294.
ГУ ПФУ у Львівській області на адресу відповідача скеровано лист від 29.01.2026 № 1300-0302-5/13943 щодо виконання рішення суду. Позивач вказав, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 у справі № 580/1306/25 Головним управлінням зараховано до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 20.06.1997 по 16.09.1998, з 01.06.2015 по 30.11.2016 та повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності. Зазначив, що за наслідками повторного розгляду ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності, з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні, прийнято відповідне рішення № 232730026815 від 14.01.2026 та призначено пенсію з 05.11.2024.
Позивач документально підтвердив виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 у справі № 580/1306/25, та до вищевказаного листа додав рішення № 232730026815 від 14.01.2026 та розрахунок стажу Форма РС-право. Просив закінчити виконавче провадження.
Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконанння рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено Вимогу від 16.03.2026 № 4063, про надання інформації про виконання рішення суду з документальним підтвердженням.
ГУ ПФУ у Львівській області на вимогу виконавця, скеровано лист від 20.03.2026 № 1300-0302-5/45192 щодо виконання рішення, та долучено № 232730026815 від 14.01.2026 та розрахунок стажу Форма РС-право.
Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконанння рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії винесено Постанову про накладення штрафу від 25.03.2026 у розмірі 5100,00 грн. 
Позивач вважає такі дії протиправними, тому звернувся до суду із цим позовом.
Суд при вирішенні спору по суті керується таким.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний принцип обов`язковості виконання судового рішення, яке набрало законної сили, знайшов своє відображення й у відповідних положеннях КАС України.
Відповідно до частин 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною першою статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 2 цього ж Закону передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 
1) верховенства права; 
2) обов`язковості виконання рішень; 
3) законності; 
4) диспозитивності; 
5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 
6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 
7) розумності строків виконавчого провадження; 
8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 
9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» згідно з цим Законом підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
За змістом частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктами 1, 16 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Згідно з абзацом 1 частини 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Відповідно до частини 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Приписами пунктів 1 та 6 частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що боржник зобов`язаний: 
- утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 
- надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (абзац перший частини 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).
Частиною 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до частини 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
З аналізу наведених правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, слідує, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). 
Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Таким чином, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Як слідує з матеріалів справи, відповідачем винесено Постанову про накладення штрафу у зв`язку з невиконанням без поважних причин рішення суду.
Як встановив суд, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду у справі № 580/1306/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській від 20.12.2024 № 232730026815 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 20.06.1997 по 16.09.1998, з 01.06.2015 по 30.11.2016 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області на виконання вищевказаного рішення повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 , зараховано стаж роботи за період з 20.06.1997 по 16.09.1998, та з 01.06.2015 по 30.11.2016, та призначено пенсію по інвалідності, що підтверджується Рішенням № 232730026815 від 14.01.2026, та розрахунком стажу РС-право.
Суд зазначає, що судовим рішенням у справі № 580/1306/25 жодного зобов`язання щодо виплати пенсії ОСОБА_1 на ГУ ПФУ у Львівській області не покладено.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин відсутні обставини, які свідчать про невиконання позивачем без поважних причин вимог виконавчого листа № 580/1306/25, виданого Черкаським окружним адміністративним судом 06.01.2026 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 20.06.1997 по 16.09.1998, з 01.06.2015 по 30.11.2016 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.
За змістом частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оскаржувана постанова відповідача про накладення штрафу на позивача не відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, а тому наявні підстави для визнання її протиправною та скасування.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 139 КАС України в разі задоволення позову, судові витрати слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 (далі - Закон № 3674-VI).
Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
Частиною 1 статті 4 Закону № 3674-VI передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2026 встановлено у розмірі 3328,00 грн.
Згідно з частиною 3 статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Отже, з урахуванням того, що заявлений позов подано в електронній формі, то позивачу слід було сплатити судовий збір у розмірі 2662,40 грн (3328,00 грн * 0,8).
Оскільки при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3328,00 грн, що підтверджується квитанцією № 1632, то надміру сплачений судовий збір у розмірі 665,60 грн може бути повернуто позивачу за його клопотанням.
Судовий збір згідно з частиною 1 статті 139 КАС України слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у розмірі 2662,40 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 293, 295 КАС України, суд-
ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною та скасувати постанову від 25.03.2026 № 80029294 державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн.
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області сплачений судовий збір у сумі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016 м. Львів вул. Митрополита Андрея 10; код ЄДРПОУ 13814885)
Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (79013 м. Львів пл. Шашкевича М. 1; код ЄДРПОУ 45813957).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

Суддя Р.П. Качур