Справа № 420/8320/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кузьменко Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якій позивач просить суд:
визнати протиправною відмову Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), викладену у листі від 17.09.2025 року № 145249, щодо зняття арешту з нерухомого майна позивача. 
зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття арешту з нерухомого майна, а саме: 31/200 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 
стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1331,20 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на відповідачем не вживаються заходи щодо скасування накладеного арешту на майно, незважаючи на те, що виконавче провадження закінчено ще у 2011 році. Вважає таку бездіяльність протиправною та такою, що порушує права позивача на розпорядження власним майном.
Відповідно до ч.4 ст.287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом двадцяти днів після відкриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 07.04.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 23.04.2026 року виправлено описку в ухвалі суду від 07.04.2026 року. 
В судове засідання, призначене на 23.04.2026 року, сторони не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду згідно з правилами, установленими ст.268 КАС України.
Згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
На підставі зазначеного, суд вирішив продовжити розгляд справи в письмовому провадженні.
Від відповідача 10.04.2026 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач вказує, що постанову суду на підставі якої відкрито виконавче провадження боржником не виконано, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не сплачено. Відтак, позивачем не доведено обов`язку державного виконавця щодо зняття арешту з майна при поверненні виконавчого документа стягувачу. На підставі викладеного слід зазначити, що при поверненні виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 28184450 відсутні будь які підстави для зняття арешту з майна боржника.
Відповідно у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Вищезазначене дає можливість стверджувати, що суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, усунути порушення, зокрема вчинити дії щодо скасування (зняття арешту) лише за умови встановлення обґрунтованості позову і визнання бездіяльності неправомірною, що позивачем в даному позові доведено не було.
Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд встановив наступне.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, старшим державним виконавцем Щербаковим Ю.С. Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, на вказане майно накладено арешт на підставі Постанови у виконавчому провадженні № 28184450 від 31 травня 2011 року. 
02 листопада 2011 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з відсутністю у боржника майна). 
У подальшому виконавче провадження було завершено, а його матеріали — знищено після закінчення строків зберігання, що підтверджується листом Відповідача від 30 серпня 2023 року № 98370. 
Незважаючи на це, арешт з мого майна знято не було. 
Позивач звернувся до Відповідача із заявою про зняття арешту з нерухомого майна, а саме: 31/200 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 
Але листом від 17 вересня 2025 року № 145249 Відповідач відмовив у знятті арешту. 
Позивач стверджує, що оскільки на виконанні в Приморському ВДВС відсутні відкриті виконавчі провадження відносно позивача, будь-яких підстав для існування спірного арешту нерухомого майна позивача немає, а вказаний арешт безпідставно позбавляє позивача можливості розпоряджатись належним їй на праві власності майном.
На час виникнення спірних правовідносин сторони керувались Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV.
Відповідно до п. 2 частини 1 статті 47 Закону №606-ХІУ, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем 02.11.2011 було повернуто виконавчий документ саме на підставі п. 2 частини 1 статті 47 Закону №606-ХІУ.
Отже, законом, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, не було передбачено знаття арештів у разі повернення виконавчого документу стягувачу.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:
1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).
Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.
Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
За частиною першою, другою, пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Матеріали справи не містять доказів повторного звернення виконавчого документу від 31.05.2011, до виконання у строки, визначені у Законі №1404-УІІІ. Доказів наявності відкритих виконавчих проваджень з виконання зазначеного виконавчого документу сторонами до суду не надано. Навпаки, інформація з Державного реєстру боржників про відсутність відомостей стосовно позивача свідчить про відсутність таких проваджень.
Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Суд зазначає, що відсутність даних стосовно позивача в Єдиному реєстрі боржників, свідчить про те, що відносно останнього відсутні відкриті виконавчі провадження, а повернення виконавчого документа стягувачу та відсутність відомостей щодо повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання виключає можливість продовження примусового виконання зазначеного виконавчого документа.
Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2024 року, справа № 442/5495/13-ц, дійшов висновку, що збереження накладеного державним виконавцем арешту з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника.
Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
До матеріалів справи додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1331,20 грн., вказані суми підлягають стягненню на користь позивача.
Керуючись Конституцією України, ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 287 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Пастера, 58, м. Одеса, 65001, код ЄДРПОУ 41404999) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною відмову Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), викладену у листі від 17.09.2025 року № 145249, щодо зняття арешту з нерухомого майна позивача. 
Зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття арешту з нерухомого майна, а саме 31/200 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.272 КАС України.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його підписання.

Суддя Н.А. Кузьменко