Справа № 521/2364/26
Номер провадження № 2-др/521/120/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2026 року         м. Одеса 

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого – судді Громіка Д.Д.,
при секретарі – Котигорох Н.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 204 в м. Одеса заяву представника відповідача - Свічкар В.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення суми витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

встановив:

В провадженні Хаджибейського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа справі № 521/2364/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів.
15 червня 2026 року представника відповідача - ОСОБА_3 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів. В обґрунтування заяви заявник посилалась на те, що рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 08 червня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів було відмовлено.
У ході розгляду справи відповідач належним чином реалізував своє право на заявлення судових витрат, а саме разом із поданням до суду відзиву на позовну заяву, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову та зазначив, що попередня, орієнтовна вартість послуг правової допомоги у суді першої інстанції складає 15000,00 гривень. Остаточна вартість та опис виконаних робіт (наданих послуг) буде визначено за актом приймання-передачі фактично виконаних робіт у наступному та буде подана протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Представник позивача – ОСОБА_4 подав до суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні заяви з підстав викладених у запереченнях.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак у заяві про ухвалення додаткового рішення просив проводити розгляд заяви за його відсутності.
Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Додаткове рішення ухвалено за відсутності учасників справи на підставі ч. 4 ст. 270 ЦПК України. 
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 цього Кодексу).
За змістом частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині другій статті 141 ЦПК України: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Рішення у справі прийняте 08.06.2026 року, яке доставлено до електронного кабінету представнику відповідача 08.06.2026 року та документи на підтвердження факту понесених витрат на правничу допомогу представник відповідача подав до суду 12.06.2026 року, тобто протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача до суду надав: договір №06/01/04/26 про надання правничої допомоги від 06.04.2026; копію Доручення № 1 (додаткова угода) до договору №06/01/04/26 про надання правничої допомоги від 06.04.2026; копію Акту приймання-передачі № 1 від 10.06.2026 року до договору про надання правничої допомоги №06/01/04/26.
Відповідно до Акту приймання-передачі № 1 від 10.06.2026 року адвокатом Свічкар В.В. на час складання акту приймання-передачі було надано послуг на загальну суму – 13000 грн. 
Вказана сума підлягає сплаті Клієнтом не пізніше 10 календарних днів від дня набрання остаточним рішенням у справі законної сили в готівковій або безготівковій формі.
В матеріалах справи наявний ордер про надання правничої допомоги відповідачу ОСОБА_2 адвокатом Свічкар В.В.
Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Враховуючи особливості предмета спору, склад правовідносин, а також характер виконаної адвокатом роботи з урахуванням складності справи, а саме, складання тільки відзиву по справі (який було залишено без розгляду через пропуск процесуального строку на подання відзиву) та заперечення на відповідь на відзив та участь лише у одному судовому засіданні, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000,00 гривень є завищеними, а тому суд дійшов висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 4 000,00 гривень.
Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву представника відповідача - Свічкар В.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення суми витрат на правничу допомогу – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 4000 (чотири тисячі) гривень 00 коп.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Додаткове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення рішення.
Учасник справи, якому повне додаткове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на додаткове рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Повне додаткове рішення складено 29 червня 2026 року.

Суддя:          Д.Д. Громік