КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 755/2666/24 Головуючий у суді першої інстанції - Гаврилова О.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2542/2026 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 серпня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

встановив:

У лютому 2024 року  ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 03 червня 2020 року, приблизно о 12 год. 50 хв., в м. Києві по бул. Перова, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Dacia», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Jeep», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_3 . 
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Jeep», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. 
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року по справі №755/17379/20 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП та провадження у справі закрито на підставі п. 7) ст. 247 даного Кодексу. 
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Dacia», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » була застрахована у ПрАТ «УПСК».
З огляду на вказане, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Jeep», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АО/4392236. 
На підставі страхового акту №260/037/001118/20/1 ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 21 168,86 грн.
Водночас, як убачається з постанови суду, відповідач керуючи автомобілем «Dacia», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » здійснив зіткнення з автомобілем «Jeep», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », після чого самовільно залишив місце ДТП. 
З огляду на зазначене в розумінні ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за полісом № АО/4392236. 
З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було. 
03 березня 2023 року, між ПрАТ «УПСК» та ФОП ОСОБА_2 укладено Договір №03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПрАТ «УПСК» відступає (передає), а позивач отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих ПрАТ «УПСК» по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. Зокрема, позивач отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування до відповідача ОСОБА_1 .
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з  ОСОБА_1 на свою користь завдані збитки в порядку регресу в розмірі 21 168,86 грн та судові витрати.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 серпня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 відшкодування шкоди в порядку суброгації в розмірі 21 168,86 грн; витрати на правничу допомогу у розмірі 1 500,00 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 серпня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд не дослідив дійсні обставини ДТП, не встановив усіх його учасників. Вказує, на момент ДТП мав відеореєстратор, запис з якого просить врахувати під час встановлення обставин справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Самойленко П.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 21 168,86 грн.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлено, що 18.09.2019 між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_4 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме - автомобіля «Dacia», реєстраційний номер НОМЕР_3 , строк дії з 19.09.2019 до 18.09.2020, що підтверджується полісом № АО/4392236 (а.с. 22).
03.06.2020, приблизно о 12 годині 50 хвилин у м. Києві по бульвару Перова, 7 сталась ДТП за участю автомобіля «Dacia», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керування ОСОБА_1 , автомобіля «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням  ОСОБА_5  та автомобіля «Jeep», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок вказаної ДТП, транспортному засобу «Jeep», реєстраційний номер НОМЕР_2 , завдано механічних ушкоджень. Згідно відповіді від НПУ ДТП сталась з вини відповідача ОСОБА_1 (а.с. 23-27).
Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 02.12.2020 по справі №755/17379/20, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124, ст. 122-4 КУпАП закрито на підставі п. 7) ст. 247 даного Кодексу. В мотивувальній частині постанови зазначено «За таких обставин, враховуючи вище викладене, суд, у відповідності до положень ст. 251 та ст. 252 КУпАП вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.ст. 124,122-4 КУпАП.» (а.с. 28-30)
ОСОБА_3 є власником транспортного засобу «Jeep», реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 32-33)
20.01.2021 власниця пошкодженого автомобіля «Jeep», реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_3 звернулась до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про страхове відшкодування. (а.с. 31)
На підставі акту огляду транспортного засобу «Jeep», реєстраційний номер НОМЕР_2 від 12.06.2020 (а.с. 36-37) та ремонтної калькуляції від 01.07.2020 № АО-4392236 (а.с. 38-42) складено страховий акт № 260/037/001118/20/1 (а.с. 45) згідно з яким сума страхового відшкодування пошкодженого автомобіля «Jeep», реєстраційний номер НОМЕР_2 склала 21 168,86 грн. Факт перерахування ОСОБА_3 21 168,86 грн підтверджується платіжним дорученням від 20.04.2020 № 13398 (а.с. 48)
03.03.2023 між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір цесії №03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором, в тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №260/037/001118/20/1 до боржника ОСОБА_1 в сумі 21 168,86 грн (а.с. 10-15, 16-20).
Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).
Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч.1 ст.1191 ЦК України).
Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, - є страхувальник (юридична особа, власник) та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Відповідно до пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У пунктах 31, 32, 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) зазначено, що «відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування».
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).
При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається (див.: постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).
Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача коштів у розмірі 21 168,86 грн, ФОП ОСОБА_2 посилається на те, що водій транспортного засобу «Dacia», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 після ДТП, яке сталося 03.06.2020 з його вини, самовільно залишив місце пригоди. Тому позивач вважає, що на підставі пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик отримав право на компенсацію виплаченої суми страхового відшкодування в порядку регресу.
Судом установлено, що 03.06.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Dacia», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 », під керуванням ОСОБА_1 , який самовільно залишив місце ДТП. 
На підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 20.05.2020 ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» сплатило власнику пошкодженого транспортного засобу «Jeep», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 21 168,86 грн. 
В подальшому ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відступило право вимоги позивачу ОСОБА_2 .
Зважаючи на те, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача та стягнення з відповідача на його користь виплаченої суми страхового відшкодування - 21 168,86 грн.
Отже, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача із обставинами ДТП, не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника з висновком суду. 
Колегія суддів зауважує, що такі обставини не є предметом доказування у межах розгляду даної справи, оскільки, в силу вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року по справі №755/17379/20, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП та провадження у справі закрито на підставі п. 7) ст. 247 даного Кодексу, має для суду преюдиційне значення в контексті встановлення вини відповідача у настанні ДТП.
Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.
Керуючись статтями 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: С.М. Верланов 

Т.О. Невідома