Справа № 523/27314/25
Провадження №2/523/118/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2026 р.   м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси 

у складі: головуючої – судді Кремер І.О.,
з участю секретаря судового засідання: Павлова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса цивільну справу № 523/27314/25 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,–

ВСТАНОВИВ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу. Обґрунтовуючи вимоги поданого позову вказує на те, що 18.01.2024 року, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mazda» н/з НОМЕР_1 , порушуючи правила дорожнього руху здійснив зіткнення із т/з «MAN» н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Відповідно до постанови Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 521/2790/24 від 02.05.2024 року адміністративну справу про притягнення до адміністративної ОСОБА_1 за ст. 124 КпАП України було закрито на підставі ст. 38 КпАП України у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.
Постановою Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/2858/24 від 05.04.2024 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України. Постановою Одеського апеляційного суду у справі № 523/2858/24 було залишено без змін постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 05.04.2024 року. 
В результаті зазначеної дорожньо – транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «MAN TGA 18.430» н/з НОМЕР_2 із напівпричепом «Kogel SNCO 24» н/з НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 , та власницею якого є ОСОБА_3 . Вартість матеріального збитку даного автомобіля становила 104057,76 грн. На дату вчинення даної пригоди, ОСОБА_1 не мав чинного Договору обов`язкового страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також ним не була відшкодована заподіяна ним шкода потерпілій особі, у зв`язку із чим ОСОБА_3 , з метою відшкодування заподіяної шкоди звернулась до позивача із відповідною заявою. 
На виконання своїх зобов`язань, після дослідження всіх наданих документів, МТСБУ, згідно вимог п.п. «а» п.41.1 ст.41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було виплачено ОСОБА_3 страхове відшкодування потерпілій особі в розмірі 104057,76 грн. Витрати на збір документів МТСБУ склали 1600,00 грн. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди склав 105667,76 грн.

У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. А тому, шляхом поділу розміру заподіяної шкоди, позивач просить стягнути із відповідача 53628,88 грн.
Оскільки, станом на дату звернення до суду з даним позовом відповідач не відшкодував витрати, пов`язані із регламентною виплатою, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати, пов`язані із здійсненням регламентної виплати потерпілому, в розмірі 53628,88 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3028,00 грн.
Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 13.01.2026 було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні без повідомлення сторін.
Суд констатує, що представником відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_4 до суду було подано відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні вказаного позову. Обґрунтовуючи відзив вказує на те, що відсутнє рішення суду, яке б встановило, що ОСОБА_1 є відповідальною особою за нанесену шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вина ОСОБА_1 у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої було пошкоджено належний ОСОБА_3 транспортний засіб не встановлена, тому відсутні правові підстави для покладення на відповідача відшкодування матеріальної шкоди. Надані до позову матеріали не містять належних і допустимих доказів порушенням відповідачем ПДР, не містять експертного встановлення механізму дорожньо-транспортної пригоди та розподілу вини між учасниками пригоди. 
Згідно Звіту про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу завданого власнику колісного транспортного засобу, який додає позивач, середньорічний нормативний пробіг складає – 90,1 тисяч кілометрів, а фактичний пробіг склав 935362 тисячі кілометрів, тобто в десять разів більший пробіг за норму. Окрім того, з бюлетеня, який використовувався не видно аналогів атво, не видно дати ринку, не видно порівняльних позицій, а також не підтверджено, що авто ідентичне за станом і пробігом. 
Враховуючи те, що клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з викликом від жодної із сторони не надходило, суд зазначає, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до приписів ч. 5 ст. 279 ЦПК України проводиться без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.
По справі встановлено, що 18.01.2024 року о 19год. 19хв. за адресою: м. Одеса, вул. Жоліо-Кюрі, буд. 24/1 сталась дорожньо-транспортна пригода.
У даній дорожньо-транспортній пригоді зіткнулись два транспортні засоби, а саме «MAN TGA 18.430» н/з НОМЕР_2 із напівпричепом «Kogel SNCO 24» н/з НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 та «Mazda 5» н/з НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 .
Щодо обох винуватців дорожньо-транспортної пригоди працівниками поліції були складені протоколи. Зокрема, визначено, що ОСОБА_2 порушив п. 8.7.3.ґ Правил дорожнього руху та ОСОБА_1 порушив п. 8.7.3.ґ Правил дорожнього руху.
Дані відомості підтверджується наявною в матеріалах справи Відповіддю від НПУ.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З наявної в матеріалах справи копії постанови Малиновського (нині Хаджибейського) районного суду м. Одеси від 02.05.2024 року у справі № 521/2790/24 вбачається, що адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КпАП України було закрито на підставі ст. 38 КпАП України у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення. Окрім іншого, у вищевказаній постанові вказується про те, що суд позбавлений можливості встановити винність чи невинуватість ОСОБА_1 , в скоєні інкримінованого йому правопорушенні.
Згідно ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Рішенням Ради суддів України від 25.11.2021 року № 55 «Про використання суддями ЄДРСР у режимі повного доступу» затверджено, що повний доступ до усіх інформаційних ресурсів ЄДРСР судді можуть використовувати безпосередньо для здійснення правосуддя.
Суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими.
Вказана позиція узгоджується із висновками, викладеними у постанові КЦС/ВС від 24.10.2024 за результатами розгляду справи № 752/8103/13-ц.
Так, суддею із наявних даних в ЄДРСР встановлено, що у провадженні Суворовського (нині Пересипського) районного суду м. Одеси перебувала адміністративна справа № 523/2858/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КпАП України.
Постановою Суворовського (нині Пересипського) районного суду м. Одеси від 05.04.2024 року у справі № 523/2858/24 встановлено, що 18 січня 2024 року близько 19 год. 19 хв., гр. ОСОБА_2 , рухаючись за адресою: м. Одеса, перехрестя вул. Ак. Заболотного/Жоліо-Кюрі, керуючи транспортним засобом марки «MAN TGA 18.430», державний номер НОМЕР_2 , з напівприпічом «KOGEL SNCO 24Р90», номерний знак НОМЕР_3 , здійснив виїзд на перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Mazda 5», номерний знак НОМЕР_1 , котрий здійснював поворот ліворуч. В результаті ДТП зазначені вище транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Діями ОСОБА_2 порушено вимоги п.п. 8.7.3 г ПДР.
Постановою Суворовського (нині Пересипського) районного суду м. Одеси у справі № 523/2858/24 від 05.04.2024 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України. Постановою Одеського апеляційного суду у справі № 523/2858/24 було залишено без змін постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 05.04.2024 року.
Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
Даний висновок викладений у постанові ВП ВС у постанові від 29.04.2020 року з розгляду справи № 686/4557/18, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.
Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода стала наслідком неправомірних та взаємопов`язаних дій обох її учасників. Такий висновок підтверджується не лише фактом складення щодо кожного з водіїв протоколів про адміністративні правопорушення, а й характером механізму самої пригоди, який свідчить про наявність порушень Правил дорожнього руху з боку кожного з учасників.
При цьому суд враховує, що притягнення другого учасника ДТП до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП підтверджує встановлення судом факту порушення ним Правил дорожнього руху та причинного зв`язку між його діями і настанням шкоди.
Разом із тим закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо відповідача у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення не свідчить про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення та не має преюдиційного значення щодо відсутності вини у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди.
Факт відсутності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути підтверджений належними та допустимими доказами. Водночас, матеріали справи не містять жодного доказу, який би спростовував вину відповідача або свідчив про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення. Більше того, єдиним процесуальним документом, який міг би свідчити про відсутність вини відповідача та мати преюдиційне значення для даного спору, могла б бути постанова про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Однак така постанова суду не надана, що, у свою чергу, свідчить про відсутність належного підтвердження доводів відповідача щодо його невинуватості.
Суд виходить із того, що процесуальне рішення про закриття адміністративного провадження з нереабілітуючих підстав не спростовує сам факт порушення особою Правил дорожнього руху, якщо такі обставини підтверджуються іншими належними та допустимими доказами у справі. Інакше тлумачення фактично призвело б до уникнення цивільно-правової відповідальності особою виключно з підстав спливу процесуальних строків, що суперечило б принципам справедливості, добросовісності та повного відшкодування шкоди.
Доводи сторони відповідача про те, що відсутність постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності виключає можливість покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди, суд відхиляє як безпідставні.
Цивільно-правова відповідальність є самостійним видом юридичної відповідальності та не ставиться у залежність від факту притягнення особи до адміністративної відповідальності. Предметом доказування у цій справі є не наявність постанови у справі про адміністративне правопорушення, а встановлення факту протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку та належного суб`єкта відповідальності.
Більше того, сам факт складення відносно відповідача протоколу про адміністративне правопорушення свідчить про наявність у працівників поліції обґрунтованих підстав вважати, що в його діях були ознаки порушення Правил дорожнього руху. Водночас відповідачем не надано суду належних та переконливих доказів, які б спростовували його причетність до виникнення дорожньо-транспортної пригоди або підтверджували виключну вину іншого учасника пригоди.
Суд окремо зазначає, що у спорах про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, визначальним є встановлення фактичного внеску кожного учасника у настання шкідливого результату, а не формальний результат адміністративного провадження.
В результаті зазначеної дорожньо – транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «MAN TGA 18.430» н/з НОМЕР_2 із напівпричепом «Kogel SNCO 24» н/з НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 , та власницею якого є ОСОБА_3 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_4 від 17.10.2014 року.
Судом встановлено, що на дату вчинення даної пригоди, ОСОБА_1 не мав чинного Договору обов`язкового страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також ним не була відшкодована заподіяна ним шкода потерпілій особі.
З наявної в матеріалах справи заяви ОСОБА_3 від 23.01.2024 року вбачається, що потерпіла, з метою відшкодування заподіяної шкоди звернулась до МТСБУ з відповідною заявою, до якої було долучено необхідні документи, передбачені ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
З наявного в матеріалах справи Звіту № 99963 про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу завданого власнику колісного транспортного засобу від 29.02.2024 року вбачається, що розмір регламентної виплати, яка належить власнику КТЗ марки MAN TGX 18.430 з номерним знаком НОМЕР_2 внаслідок пошкодження під час ДТП, має складати: 
-117157 грн. 30 коп. (з урахуванням податку на додану вартість);
-104057 грн. 76 коп. (без урахування податку на додану вартість).
МТСБУ було сплачено витрати за проведення вказаного експертного дослідження в розмірі 1600,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи Рахунком № 99963 від 29.02.2024 року.
Відповідно до вимог п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди) у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи
Згідно вимог п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно – правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Згідно приписів п. 36.3 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди) у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
Судом встановлено, що на виконання своїх зобов`язань, після дослідження всіх наданих документів, МТСБУ було виплачено страхове відшкодування ОСОБА_3 в розмірі 104057,76 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Платіжної інструкції № 888009 від 29.05.2024 року.
Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Окрім того, згідно приписів п.п. 38.2.1 п. 38.2 статті 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди) МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди)).
За змістом п. 36.3 ст. 36 Закону частки відповідальних за завдання неподільної шкоди страхувальників (їхніх страховиків або МТСБУ) є рівними.
Враховуючи вищевикладене, а також обопільну вину учасників дорожньо-транспортної пригоди, позивач правомірно визначив розмір регресних вимог пропорційно ступеню відповідальності відповідача у розмірі 53628,88 грн., що фактично становить частину понесених позивачем витрат та відповідає засадам розумності й співмірності цивільно-правової відповідальності. 
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь – які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для задоволення позовних вимог в повному обсязі та захисту порушеного права позивача в судовому порядку.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що із ОСОБА_5 слід стягнути завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 53628,88 грн., а також сплачений позивачем судовий збір.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 263, 265, 273, 279 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1191 ЦК України, ст. 41, 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати, пов`язані із здійсненням регламентної виплати потерпілому в розмірі 53628 / п`ятдесят три тисячі шістсот двадцять вісім / грн. 88 коп., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3028 / три тисячі двадцять вісім / грн. 00 коп.

Учасники справи
Позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України, код за ЄДРПОУ 21647131, місцезнаходження: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. № 8.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 . 

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Повний текст рішення суду складено 18 травня 2026 року.

Суддя Пересипського 
районного суду м. Одеси     І.О. Кремер