Справа № 203/4467/25
Провадження № 2/0203/269/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)

24.02.2026 року Центральний районний суд міста Дніпра в залі суду в місті Дніпрі у складі:
головуючого судді – Ханієвої Ф.М.,
за участю секретаря судового засідання – Клімової Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

встановив:

27.06.2025 року до Центрального районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, в якій позивач просить суд:
- змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за судовим наказом Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 26.12.2017 року по справі №264/6149/17 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 9500,00 грн щомісяця, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
І. Стислий виклад позицій учасників справи.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 21 липня 2012 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 , який був зареєстрований в Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №310. У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
18 вересня 2018 року рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя по справі №264/3545/18, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Судовим наказом Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 26.12.2017 року по справі №264/6149/17 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 01 грудня 2017 року.
Позивач пояснила, що на теперішній час вона самостійно займається вихованням та утриманням спільного з відповідачем малолітнього сина. ОСОБА_1 пред`явила виконавчий лист до Кальміуського ВДВС у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного МРУ МЮ. Відповідно до довідки №4904 від 07.06.2023 року, ОСОБА_1 не отримувала аліменти від ОСОБА_2 за період з 01.02.2022 по 07.06.2023 року. Станом на 25.06.2025 року, сукупний розмір заборгованості складає 222322,50 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим Кальміуським відділом державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області. Труднощі з примусовим виконанням рішення суду виникли у зв`язку з тим, що відповідач не працевлаштований на території України та перебуває за кордоном.
Як стало відомо позивачу, ОСОБА_2 наразі проживає на території Республіки Кіпр. Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) у відповідь на адвокатський запит від 28.11.2024 за вих. №28/11 направлені документи щодо інформації про місцезнаходження ОСОБА_2 на території Республіки Кіпр, отримані від компетентного органу Республіки Кіпр електронною поштою. Відповідно до інформації, наданої компетентним органом Республіки Кіпр, адреса боржника: 16 В Папантоніу Іоанну, АДРЕСА_1 , тел .: НОМЕР_1 .
З часу видачі судового наказу про стягнення аліментів розміри витрат на утримання дитини значно зросли. Зокрема, зросли ціни на продукти харчування, комунальні послуги, медикаменти. Окрім цього, зросла мінімальна заробітна плата, яка станом на 01.06.2025 року становить 8000 грн. Стрімкий ріст цін, інфляція, постійне підвищення прожиткового мінімуму призвело до браку коштів на утримання дитини, так як дитина потребує гармонійного розвитку її особистості.
У зв`язку з тим, що відповідач проживає за кордоном і не сплачує аліменти на утримання малолітнього сина, у ОСОБА_1 виникають труднощі з матеріальним забезпеченням дитини. В умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, матеріального становища позивача недостатньо для самостійного утримання та повноцінного розвитку дитини. Як наслідок, дитина потребує з боку батька матеріального забезпечення.
Зважаючи на вищевикладене, позивач звернулась до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів.
Відповідач у встановлений судом строк на виконання вимог ухвали суду від 22.08.2025 року не надав відзив на позов.
ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2025 року, цивільну справу №203/4467/25, провадження №2/0203/2060/2025, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М., яка передана судді канцелярією суду – 01.07.2025 року.
Ухвалою суду від 01.07.2025 року було витребувано у Міністерства соціальної політики України (info@mlsp.gov.ua) інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відносно відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 .
Відповідно до ч. 8 ст. 187 ЦПК України, судом з метою визначення підсудності було зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру.
Відповідно до відповіді №1531835 від 01.07.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Станом на 22.08.2025 року, інформація з Міністерства соціальної політики України до суду не надійшла.
Ухвалою суду від 22.08.2025 року було відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
У чергове судове засідання, призначене на 24.02.2026 року, учасники справи не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.
Сторона позивача у прохальній частині позовної заяви просить суд розглядати справу за її відсутності.
У судові засідання, призначені на 22.10.2025 року, 24.02.2026 року, відповідач, який належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, повторно не з`явився, відзив на позовну заяву не подав без поважних причин.
У зв`язку з цим, за наявності підстав, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, що містяться в матеріалах справи.
Судом встановлено, що відповідно до змісту заочного рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 18.09.2018 року, справа №264/3545/18, 21.07.2012 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 , який був зареєстрований в Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №310, свідоцтво про шлюб, серії НОМЕР_3 , видане повторно (а.с. 10-11).
У шлюбі сторін народився малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 20.09.2013 року, виданим повторно (а.с. 9, зворотна сторона).
18 вересня 2018 року заочним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя по справі №264/3545/18, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 10, зворотна сторона-11).
Судовим наказом Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 26.12.2017 року по справі №264/6149/17 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 01 грудня 2017 року (а.с. 13).
Згідно з розрахунком Кальміуського відділу ДВС у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Міністерства юстиції України Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №55948613 від 25.06.2025 року, станом на 25.06.2025 року, заборгованість відповідача ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 222322,50 грн (а.с. 22-23).
Спір між сторонами виник з приводу зміни способу стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за судовим наказом Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 26.12.2017 року по справі №264/6149/17 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Крім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст. 9 Конституції України діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз норм матеріального права вказує, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного судовим рішенням. Положення ст. 192 СК України вказують на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька, та (або) у твердій грошовій сумі.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).
Верховний Суд вказав, що право вимагати зміну розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів, з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, тому зміна розміру аліментів може мати під собою і зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки) (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс14).
Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13).
Частиною 4 ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів ґрунтуються на недостатності сум аліментів, які стягуються на її користь за судовим наказом з метою забезпечення потреб дитини. Суд враховує те, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу, яким у справі є саме позивач.
Суд, аналізуючи зміст наведених вище норм чинного законодавства України, бере до уваги те, що, присуджуючи аліменти, суд має чітко зазначити спосіб їх стягнення: у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При цьому мінімальний розмір аліментів – це законодавча гарантія, яка застосовується незалежно від рішення суду.
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини в частині зміни способу стягнення аліментів з частки від заробітку (доходу) платника аліментів на тверду грошову суму підлягає задоволенню, оскільки саме одержувач аліментів наділений правом вибору способу стягнення аліментів. Така зміна способу стягнення аліментів відповідає інтересам малолітньої дитини сторін, а також відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності. Визначаючи розмір стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд враховує те, що обов`язок утримувати дітей до повноліття покладено законом на обох батьків, а також розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, те, що відповідач є особою працездатного віку та має можливість надавати матеріальну допомогу, а син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує такої допомоги.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» від 03.12.2025 року №4695-IX, починаючи з 01 січня 2026 року, встановлено прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років у розмірі 3512 грн.
Водночас, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 181 та ст. 182 СК України, аліменти можуть бути стягнуті у твердій грошовій сумі, яка повинна бути необхідною та достатньою для гармонійного розвитку дитини. Суд враховує, що заявлений позивачем розмір аліментів у розмірі 9500 грн на місяць є співмірним для дитини відповідного віку.
V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, зміни способу стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за судовим наказом Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 26.12.2017 року по справі №264/6149/17 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 9500,00 грн, щомісяця, починаючи стягнення з часу набранням рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Одночасно суд зазначає, що згідно з положеннями ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України», при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Таким чином, визначений рішенням суду розмір аліментів підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з часу набрання рішенням суду законної сили.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі – у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.
Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, а позовна заява подана в електронній формі, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір, що підлягав сплаті за подання позовної заяви (з урахуванням коефіцієнта 0,8), а саме: 968 гривень 96 копійок (3028 грн х 0,4 = 1211,20 грн; 1211,20 грн х 0,8 = 968,96 грн).
Керуючись статтями ст. ст. 180, 181, 182, 184, 192 СК України, ст. ст. 12, 13, 82, 141, 142, 206, 247, 263-265, 268, 273, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів – задовольнити повністю.
Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 26 грудня 2017 року у справі №264/6149/17, з 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на тверду грошову суму у розмірі 9500,00 грн (дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.
Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 9500,00 грн (дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 (дев`яносто шість) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.  Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ф.М. Ханієва