Справа № 489/262/26 
Провадження № 3/489/796/26

Інгульський районний суд міста Миколаєва
Постанова
іменем України
05 травня 2026 року місто Миколаїв
Суддя Інгульського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи, що надійшла з Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , згідно з протоколами проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше постановою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 11.08.2025 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 51 КУпАП з накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн,
за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 51 КУпАП,
встановив:
Протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАД №723254 від 04.01.2026 ОСОБА_1 інкримінується, що 30.12.2025 о 14:08 год в м. Миколаєві по проспекту Богоявленському, 33, в магазині «Аврора», він таємно, шляхом вільного доступу заволодів набором стамесок, в кількості 1 шт., набором інструментів «Belt», в кількості 1 шт., набором ключів накидних «Belt», в кількості 2 шт., набором блоків «Bref» СПА, в кількості 2 шт., чим спричинив матеріальну шкоду на загальну суму 1170 грн, що вчинено повторно протягом року.
Крім цього, протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАД №723240 від 04.01.2026 ОСОБА_1 інкримінується, 04.01.2026 о 19:28 год в м. Миколаєві по проспекту Богоявленському, 33, в магазині «Аврора» він таємно, шляхом вільного доступу заволодів гумкою жувальною «Orbit», в кількості 27 шт., гумкою жувальною «Orbit», в кількості 4 шт., гумкою жувальною «Orbit», в кількості 26 шт., чим спричинив матеріальну шкоду на загальну суму 810 грн, що вчинено повторно протягом року.
ОСОБА_1 до суду не з`явився, надіславши письмову заяву, в якій заперечував свою винуватість в інкримінованих правопорушеннях.
Відповідно до положень ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Оскільки особа притягається до адміністративної відповідальності за кілька адміністративних правопорушень, справи про які перебувають на розгляді одного судді, тому з метою своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин правопорушень є доцільним провести одночасний розгляд вказаних справ, об`єднавши їх в одне провадження.
Дослідивши матеріали, що знаходяться у справі (протоколи про адміністративне правопорушення; заяви ОСОБА_2 ; письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; попередній перелік товарів; копію постанови Інгульського районного суду міста Миколаєва від 11.08.2025 у справі №489/1543/25; копію паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_1 ), суддя дійшов таких висновків.
Диспозиція ч. 3 ст. 51 КУпАП, передбачає настання адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян або ті самі дії, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що вчинено повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушень, передбачених частинами першою або другою статті 51 КУпАП.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з вимогами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ст. 51 КУпАП, полягає у формі прямого умислу, тобто особа, яка заволодіває чужим майном усвідомлює й достовірно знає, що її дії є протиправними та направлені на заволодіння чужим майном, на яке вона не має будь-якого права, з метою обернення його на свою користь або користь іншої особи.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які належні, достатні та достовірні докази (свідчення свідків, які були безпосередніми очевидцями факту викрадення майна; відеозаписи з камер відеоспостереження, на яких би було зафіксовано момент заволодіння ОСОБА_1 вказаним у протоколах майном) на підтвердження викладених у протоколі обставин вчинення особою дрібних крадіжок з магазину із зазначенням/фіксацією його переліку, дати та місця.
При цьому, наявні в матеріалах справи попередні переліки товарів не можуть бути доказом винуватості особи в інкримінованих їй діяннях, оскільки, по-перше, зазначеними документами лише підтверджується вартість майна в магазині, а не факт його викрадення. По-друге, до матеріалів справи не було додано будь-яких документів про проведення відповідної ревізії та інвентаризації товарно-матеріальних цінностей магазину, за наслідками яких було би встановлено факт нестачі (викрадення) вказаного у протоколах майна та час його викрадення. 
Також не можуть бути доказами винуватості ОСОБА_1 заява та пояснення працівника магазину ОСОБА_2 , оскільки останній у своїх поясненнях не вказує на ОСОБА_1 як на особу, яка вчинила дрібні крадіжки, а зазначає про невідомого чоловіка, який вчинив крадіжки. Натомість ОСОБА_1 у надісланій до суду заяві категорично заперечував факт вчинення дрібних крадіжок зазначеного у протоколах майна. 
Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).
При цьому, кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції.
Натомість санкція ч. 3 ст. 51 КУпАП, за якою складені протоколи відносно особи, передбачає накладення стягнення, зокрема у виді адміністративного арешту, що, у свою чергу, вказує на те, що інкриміновані їй правопорушення підпадають під визначення поняття «кримінальне обвинувачення».
Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.
Із пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» вбачається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Суддя зазначає, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою необхідно керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), що передбачають: "ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи".
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.
Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого діяння поза розумним сумнівом, а викладені в протоколах про адміністративне правопорушення обставини вчинених діянь не підтверджені достатніми, достовірними належними та допустимими доказами.
Зазначене є підставою для закриття провадження у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу адміністративного правопорушення, оскільки до протоколів не додано доказів вчинення адміністративних правопорушень, що не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованих їй діяннях, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протоколи, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності. 
Керуючись статтями 36,247,252,266,280,283,284,285 КУпАП, суддя
постановив:
Справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 51 КУпАП згідно з протоколами про адміністративне правопорушення серії ВАД №723254 від 04.01.2026 (справа №489/262/26, провадження №3/489/796/26) та серії ВАД №723240 від 04.01.2026 (справа №489/263/26, провадження №3/489/798/26) - об`єднати в одне провадження, присвоївши єдиний номер 489/262/26, провадження №3/489/796/26.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 51 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення.
Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Інгульський районний суд міста Миколаєва.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Суддя М.В.Гриненко