Cправа № 127/168/26
Провадження № 2-о/127/2/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Березовської О. А.,
за участі секретаря судового засідання Схабовської І. М., 
заявника ОСОБА_1 ,
представника заявника – адвоката Вишаровської В. К.,
заінтересованої особи ОСОБА_2 ,
представника заінтересованої особи – адвоката Макаренко С. П.,
розглянувши в м. Вінниця в залі суду у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,
В С Т А Н О В И В :
02.01.2026 до Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису.
Заява мотивована тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.11.2019 розірвано шлюб між ОСОБА_2 , який є заінтересованою собою, та заявником ОСОБА_1 . Від шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , з яким заявниця ОСОБА_1 проживає у кімнаті гуртожитку, яка належить на праві власності матері заявниці ОСОБА_4 .
Незважаючи на те, що шлюб між заявницею та ОСОБА_2 розірвано багато років назад, він постійно вчиняє щодо неї та дитини фізичне та психологічне насильство: бив, душив руками за шию, виражався нецензурною лайкою, вдарив сина кулаком в голову тощо.
Так, 08.09.2025 близько 19 год. 00 хв., перебуваючи в нетверезому стані, ОСОБА_2 з`явився за місцем проживання заявниці та сина та вчинив домашнє насильство. ОСОБА_2 почав бити та душити заявницю, нецензурно висловлюватися на її адресу, син намагався за неї заступитися, але колишній чоловік і його вдарив кулаком по голові.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.11.2025 накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 173-2 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510, 00 грн. Незважаючи на вказане, ОСОБА_2 й надалі продовжує переслідувати заявницю з дитиною, з`являється в нетверезому стані за місцем їх проживання, лихословить та погрожує фізичною розправою. 
Заявниця вважає, що вона з сином є особами, які зазнали домашнього насильства та щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї та дитини, необхідно до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосувати обмежувальний припис у виді заборони перебувати у місці проживання заявника та дитини, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , заборони вести телефонні переговори та листування або контактувати з заявником та дитиною через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Автоматизованим розподілом судової справи між суддями 02.01.2026 головуючим суддею визначена суддя Березовська О. А. Справа передана судді 02.01.2026.
Ухвалою суду від 02.01.2026 заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, судове засідання призначено на 12 год. 00 хв. 05.01.2026, виклик заінтересованої особи ОСОБА_2 здійснювався телефонограмою та повідомленням через засоби мобільного зв`язку за номерами телефонів, вказаними в заяві про видачу обмежувального припису, у відповідності до ч. 9 ст. 128 ЦПК України, а також згідно з положеннями ч.11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщено не пізніше ніж за 24 години до дати відповідного судового засідання. 
В судове засідання, призначене на 12 год. 00 хв. 05.01.2026 заінтересована особа ОСОБА_2 не з`явився з невідомих суду причин, про час, день та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до ст. 350-5 ЦПК України неявка заінтересованої особи в судове засідання не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд протокольно постановив ухвалу розпочати розгляд справи у відсутність заінтересованої особи, який був про час, день та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки заперечень щодо цього не надійшло.
В судовому засіданні представник заявника – адвокат Вишаровська В. К. підтримала заяву своєї довірительки, надала пояснення аналогічні викладеним в ній та просила суд заяву задовольнити. Додатково суду пояснила, що шлюб між її довірителькою та заінтересованою особою ОСОБА_2 розірваний в 2019 році. Колишній чоловік продовжує переслідувати колишню дружину, перебуваючи в нетверезому стані, приходить постійно за місцем її проживання, ображає словесно, нецензурно в присутності дитини, що негативно впливає на неї. Просить задовольнити заяву в повному обсязі.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримала свою заяву, надала пояснення аналогічні викладеним в ній та просила суд заяву задовольнити. Додатково суду пояснила, що вона відчуває загрозу для себе та дитини, колишній чоловік погрожував їй, що задушить, вб`є, продовжує з нею листування з погрозами через матір та сестру. В липні 2025 року побив її на вулиці, у вересні 2025 року виламав двері. Дитина перебуває на обліку, як потерпіла від домашнього насилля. Під час останнього конфлікту син відтягував батька від неї і колишній чоловік ударив сина кулаком в голову, намагаючись відштовхнути чи скинути з себе сина. Дитина відвідує психолога, боїться батька, не хоче з ним спілкуватися. Колишній чоловік неодноразово вчиняв домашнє насильство, однак вона не зверталася до поліції, тому ці факти ніде не зафіксовані. Влітку колишній чоловік побив її, у неї були синці, але до лікаря вона не зверталася. 
Вона зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів та була між батьками усна домовленість, що дитина буде проживати з нею. Батько відвідував сина, брав його до себе і бабусі, але участі у вихованні дитини не приймав, більше цим займалась бабуся. 
Батько до соціальних служб не звертався з приводу встановлення графіку відвідування сина, через обмеження спілкування з сином з її боку, бо вона забороняла йому бачитися з дитиною тільки коли він перебував в стані алкогольного сп`яніння та вдирався до її помешкання та при цьому «ледве стояв на ногах». Такий випадок був 08.09.2025 і тоді син сам не хотів з батьком спілкуватися, тоді він зламав двері, коли пробирався до її помешкання. 
Доказів того, що у листуванні в застосунку «Вайбер» ОСОБА_2 надсилав їй погрози в неї немає. 
До неї приходила сестра її колишнього чоловіка та хотіла дитину забрати до себе, але дитина не пішла. Бабуся, матір колишнього чоловіка, постійно телефонує до онука. Колишній чоловік проживає з матір`ю та часто перебуває в стані алкогольного сп`яніння і в такому стані спілкується з дитиною, що негативно впливає на дитину, тому вона проти спілкування сина з батьком.
07.01.2026 на адресу суду надійшла заява від представника заінтересованої особи ОСОБА_2 , адвоката Макаренко С. П., про ознайомлення з матеріалами справи, з якими вона ознайомилася 09.01.2026.
23.01.2026 на адресу суду надійшло клопотання представника заявниці, адвоката Вишаровської В. К., про долучення до матеріалів справи письмових доказів по справі.
В судове засідання, призначене на 12 год. 10 хв. 26.01.2026, з`явився заінтересована особа, ОСОБА_2 , та його представник, адвокат Макаренко С. П.
Представником заінтересованої особи адвокатом Макаренко С. П. було заявлено клопотання про виклик та допит свідка ОСОБА_5 , яка є сестрою заінтересованої особи.
Суд з`ясувавши думку заявника ОСОБА_1 , яка заперечувала щодо заявленого клопотання, оскільки на її думку свідок не була присутня під час вчинення домашнього насилля та уже п`ять місяців не спілкувалася з дитиною, представника заявника, адвоката Вишаровської В. К., яка підтримує позицію заявниці, заінтересованої особи ОСОБА_2 , який підтримав клопотання адвоката Макаренко С. П., постановив ухвалу з занесенням до протоколу судового засідання про задоволення клопотання про виклик та допит свідка ОСОБА_5 .
В судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_1 заперечував проти видачі обмежувального припису, оскільки бажає спілкуватися з дитиною. Син часто був у нього вдома, він водив його в школу, забирав зі школи. З 08.09.2025 обмежилося спілкування між ним та сином, до цього вони бачилися два дні через два, тобто два дні син перебував з матір`ю, а два - з ним. Такий графік був встановлений в зв`язку з роботою заявниці. Син приходив до нього, вони гралися, гуляли разом. 
08.09.2025 син йому зателефонував, попросив, щоб він його забрав, коли він прийшов і побачив сина, колишня дружина відмовилася відпускати з ним сина, хоча попередньо вони домовилися, що вона відпустить. Сина він не бив, випадково зачепив тильною стороною руки. Конфлікт між ним та колишньою дружиною стався через зміну попередньої домовленості про побачення з сином. У вихованні сина, окрім нього, приймають участь також його матір та сестра. Він дуже любить сина та хоче з ним спілкуватися. Купував сину подарунки, на свято Святого Миколая подарунок передавав, бо домовився з сином по телефону і хотів йому передати подарунки, але син тоді до нього не вийшов. Подарунки він передав через сестру.
Син після конфлікту телефонував йому один раз. 02.01.2026 він телефонував сину, хотів домовитися щоб зустрітися та погуляти, однак син не прийшов. Заперечує факт побиття сина, повідомив що це сталося випадково. 
Він з колишньою дружиною не проживають з 2019 року. До вересня 2025 перешкод у спілкування з дитиною колишня дружина не чинила. Після розірвання шлюбу, з 2019 по 2024 роки, вони з колишньою дружиною відновлювали шлюбно-сімейні відносини. Не заперечує, що між ними були конфлікти, причин він не пам`ятає, що й стало причиною припинення відносин. 
Після вересня 2025 року він звернувся до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини, однак рішення ще не прийнято. Дитина хотіла спілкуватися з ним раніше, зараз він не знає, чи син хоче спілкуватися. Коли він сину телефонував, то він був «поза зоною». 
Представник заінтересованої особи, ОСОБА_6 , підтримала заперечення проти задоволення заяви та просила у видачі обмежувального припису відмовити.
Заявниця ОСОБА_1 додатково суду пояснила, що вона працює два дні через два, і у них з колишнім чоловіком дійсно була домовленість, що він буде забирати сина в ті дні коли вона працює, але він не дотримався домовленості. Син був ті два дні з бабусею, а не з батьком. Батько участі у вихованні сина не приймав, був в нетверезому стані, водив його з собою на озеро, де вживав алкогольні напої та водив до друзів. В той день коли стався конфлікт, тобто, 08.09.2025, син зателефонував батькові та вони домовилися, що батько його забере, але батько прийшов в нетверезому стані, тому вона і відмовилась дозволити батьку зустрітися з дитиною.
29.01.2026 на адресу суду від заявниці ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення судового засідання, призначеного на 12 год. 10 хв. 05.02.2026, окрім цього вона просить допитати як свідка ОСОБА_7 , яка є її сусідкою та була свідком конфлікту між нею та колишнім чоловіком. З аналогічною заявою 06.02.2026 звернулась до суду представник заявниці ОСОБА_8 
04.02.2026 на адресу суду від представника заінтересованої особи, адвоката Макаренко С. П., надійшла заява про виклик та допит свідка ОСОБА_9 , яка є матір`ю заінтересованої особи, ОСОБА_2 , та може повідомити суду обставини його спілкування з сином.
05.02.2026 на адресу суду від представника заінтересованої особи, адвоката Макаренко С. П., надійшла заява про приєднання до матеріалів справи додаткових письмових доказів.
Судове засідання, призначене на 12 год. 10 хв. 05.02.2026, було відкладено за клопотанням заявника ОСОБА_1 до 15 год. 15 хв. 19.02.2026.
В судовому засіданні, призначеному на 15 год. 15 хв. 19.02.2026, суд з`ясував думку учасників справи щодо клопотань представників заявника та заінтересованої особи про виклик та допит свідків. Судом було постановлено протокольну ухвалу про задоволення клопотань про виклик та допит свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .
В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона є рідною сестрою заінтересованої особи ОСОБА_2 . Дитині, ОСОБА_10 , є рідною тіткою та хрещеною матір`ю. Брат з сином, ОСОБА_10 , до неї влітку 2025 року приїздили в гості. Між ними були нормальні відносини, ходили гуляти в ліс, гуляли в футбол. Після конфлікту, який виник між її братом та його колишньою дружиною, вона з племінником не спілкувалася, телефонувала до нього у грудня 2025 року. ОСОБА_11 випадково, 11.12.2025, коли він йшов до школи, обняла його, він не знав як себе вести, бо був з бабусею, матір`ю заявниці, вона запропонувала завести його до школи, бабуся погодилася. При бабусі дитина поводила себе скуто, потім запитав у неї за батька, вона відповіла, що він на роботі. Вона провела племінника до школи, зі школи забрала його бабуся, вона принесла подарунки від батька, від бабусі та від себе до школи та передала ОСОБА_10 . Племінник запитував її чи можна їй телефонувати. 07.01.2026 зустріла ОСОБА_10 з бабусею знову, на її привітання він відвернув голову та не привітався і не знав як себе поводити. 
Про випадки, щоб батько кричав на сина чи бив його їй невідомо. Майже кожні вихідні ОСОБА_10 приходив до бабусі з батьком, вони брали його на канікули, щоб дитина не була сама вдома. Це було за погодженням з матір`ю дитини. Брат навіть мінявся змінами на роботі, щоб бути з сином. Після конфлікту між її братом та його колишньою дружиною син перестав ходити до батька. В її присутності брат сина ніколи не ображав та не кричав на нього. Після розірвання шлюбу вона з колишньою дружиною брата не спілкується. Вона очевидцем конфлікту 08.09.2025 не була. Брат живе з матір`ю, алкогольні напої вживає в свята. Факти переслідування братом сина чи колишньої дружини їй невідомі, погроз фізичної розправи від брата на адресу колишньої дружини вона не чула. Про смс-повідомлення з погрозами їй нічого не відомо.
Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 знає як її колишнього чоловіка. Заявниця проживає в кімнаті 308, а вона проживає в кімнаті НОМЕР_1 . 08.09.2025 вона почула в коридорі крики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та забрала дитину до себе, щоб вона не була присутня під час сварки між батьками. Між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 був скандал, він добивався пройти в кімнату, хотів пройти, а ОСОБА_14 не пускала. Дитина була під час скандалу в кімнаті у неї. ОСОБА_13 хотів зайти до кімнати, щоб побачитися з дитиною, був нетверезий, дитина казала, що боїться, чого саме він боявся вона не може сказати. Скандал продовжувався. За дитиною ОСОБА_13 до неї в кімнату не йшов, а продовжував скандал з колишньою дружиною, яка просила його піти, але він не йшов, він кричав, лаявся нецензурно та добивався пройти в кімнату. Нецензурно виражалися обоє в адрес один одного. Хвилин через 10 прийшла мати ОСОБА_2 . Свідок не чула, щоб ОСОБА_2 погрожував ОСОБА_1 фізичною розправою, він виражався нецензурно. Щоб душив вона такого не пам`ятає. Як ОСОБА_2 пошкодив ОСОБА_1 ногу вона не бачила, про це ОСОБА_14 розповіла їй уже після завершення конфлікту, показала забій і сказала що колишній чоловік під час конфлікту прищемив їй дверима ногу. Бачила на нозі Віти почервоніння.
Дитина їй нічого не казала, окрім того, що боїться, хлопчик плакав. Вона знає, що колишній чоловік приходив до сусідки, але при скандалах, окрім цього, між колишнім подружжям присутньою не була. Випадків переслідування не знає. Коли він приходив, то вона спостерігала спокійне спілкування, таких конфліктних випадків більше не було. Знає, що батько заводив дитину до школи та забирав дитину зі школи. З приводу переслідування дитини чи ОСОБА_1 . ОСОБА_2 їй нічого невідомо. Вона не чула щоб ОСОБА_2 при дитині виражався нецензурною лайкою, не бив дитину при ній, не погрожував. Зі слів сусідки знає, що вона йшла з дитиною та зустріла колишнього чоловіка, він хотів зайти до кімнати, з якої причини він хотів зайти вона не знає. В зв`язку з тим, що вони розлучені вона дійшла висновку, що батько хоче спілкуватися з сином. Смс-повідомлення з погрозами вона не бачила та про це їй нічого невідомо. Не пам`ятає щоб коли-небудь сусідка їй розповідала про погрозливі телефонні дзвінки чи повідомлення. Дитина казала, що боїться батька, вона не питала через що. Чи ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями їй нічого невідомо. Щоб матір налаштовувала дитину проти батька вона не бачила.
Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що заінтересована особа по справі, ОСОБА_2 , є її сином, а заявниця ОСОБА_1 – колишня невістка. Їх син, ОСОБА_10 , раніше бував у них на кожних вихідних, також серед тижня, бо колишня невістка працювала, водили його до школи, коли потрібно було, то її син мінявся змінами, щоб бути з сином. Її син з онуком проводили час: гралися м`ячом, каталися на самокаті, син був коло батька як реп`яшок. Дитина перестала до них ходити з вересня місяця 2025. 08.09.2025 ОСОБА_10 подзвонив батькові і попросив, щоб той прийшов, це вона знає зі слів свого сина. Син того вечора прийшов з іменин та був трохи нетверезий. Син хотів поговорити з її онуком, тому пішов до нього. Вона подзвонила сину на телефон, а онук взяв трубку і сказав, що прийде з батьком. Потім подзвонила ОСОБА_2 і сказала їй прийти забирати сина. Коли вона прийшла, то побачила, що колишня невістка скандалить, бо не хоче давати сину дитину. Були такі випадки, що вона періодично не дозволяла спілкуватися батькові з сином. Коли вона прийшла, то її син був в коридорі, а колишня невістка говорила в його бік негарні слова, нецензурно виражалася, говорила принизливі слова. В її присутності син колишню невістку не бив, не ображав колишню дружину. ОСОБА_15 сказав їй, що батько не бив його, а зачепив ліктем. Колишня невістка звернулася до поліції. Син не зловживає алкогольними напоями, вживає алкогольні напої на свята. В колишньої невістки бачила дві подряпини на нозі, а щоб син її душив, тягнув руку до неї щоб закрити їй рота такого вона не бачила. Її син колишню дружину та сина ніколи не переслідував, на Новий рік хотів передати подарунки. Колишня дружина сама кликала її сина до себе додому, щоб щось допомогти зробити по дому, наприклад ручку відремонтувати в дверях, потім пригощала чаєм, відносини були нормальними. Її син ніколи не використовував нецензурну лексику ані в адресу дитини, ані в адресу колишньої дружини при ній, не погрожував фізичною розправою, не телефонував з погрозами та не листувався, ні з дитиною, ні з заявницею таким чином. Батько дитину дуже любить і такі речі не міг вчиняти.
Суд вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, їх представників, вислухавши показання свідків, дослідивши заяву, письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, доходить висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 05.08.2015, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.11.2019 розірвано (а.с.8-8 зворот). 
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).
Відповідно до відповіді ВРУП ГУНП у Вінницькій області від 17.09.2025 №271570-2025, відносно ОСОБА_2 було складено адміністративний протокол за ст. 173-2 КУпАП (а.с.9). 
Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 13.11.2025 по справі № 127/29770/25 (а.с.12-14), ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510, 00 грн.
В постанові зазначено, що 08.09.2025 о 19 год. 00 хв. по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство відносно малолітнього сина – ОСОБА_3 , а саме вдарив кулаком в голову, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. ОСОБА_2 в судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнав та суду пояснив, що він сина не бив, у нього виник конфлікт з колишньою дружиною у зв`язку з перешкоджанням останньою побаченням з сином. Будь-яких діянь, пов`язаних з домашнім насильством щодо сина, він не вчиняв.
Окрім цього, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.11.2025 по справі № 127/29768/25 (а.с.10-11), провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї/особи, що проводилась 18.09.2025 за місцем проживання ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що: ознаки складних життєвих обставин відсутні; дитина ОСОБА_16 , зі слів матер, щеплена згідно календаря щеплень, отримує збалансоване харчування, охоплена навчанням відповідно до віку, побоюється батька, запитує чи більше він не прийде, син дуже злякався під час останнього конфлікту з колишнім чоловіком, навички самообслуговування відповідають віку, дитина була очевидцем конфлікту між матір`ю та її колишнім чоловіком ОСОБА_2 . ОСОБА_17 повідомила, що син захищаючи її від батька застрибнув на нього зі спини, а той намагаючись, чи то відштовхнути сина, чи скинути, завдав йому удару в голову ліктем та рукою; ОСОБА_1 , з її слів, в ході конфліктної ситуації з колишнім чоловіком отримала забій ноги (ступні) та грудної клітини, що зафіксовано лікарем, з її слів, вона виявляє тривожність, має сплутані думки, погано концентрується, з її слів є жертвою насильства; мало місце вчинення домашнього насильства фізичного та психологічного характеру з боку колишнього чоловіка щодо колишньої дружини та сина (а. с.15-18). 
За результатами оцінки потреб сім`ї ОСОБА_1 , що проводилась 18.09.2025, основними чинниками, які спричиняють складі життєві обставини є: вчинення домашнього насильства з боку колишнього чоловіка щодо колишньої дружини та сина. Сім`я потребує соціальної послуги та супроводу (а.с.19-20).
Судом також досліджені, надані представником заявника докази.
З копії відповіді ВРУП ГУНП у Вінницькій області від 10.01.2026 №7732-2026, вбачається, що ОСОБА_1 впродовж 2022 року двічі зверталася на лінію екстреного зв`язку «102» (а.с.59). У відповіді зазначено, що 21.03.2022 до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області надійшло звернення ОСОБА_1 , про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , чоловік її побив та не випускає із квартири. Повідомлення зареєстроване в ІКС ШНП Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області за №4821 від 21.03.2022. Розгляд звернення здійснено в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», про результати розгляду підготовлено довідку та надіслано відповідь (а.с.43) на її адресу за вих. № 4435/200/2022 від 11.04.2022 та в якій зазначено, що 21.03.2022 в ході виїзду на місце події було опитано учасників події та встановлено, що факт вчинення домашнього насильства не підтвердився. Крім того, із ОСОБА_2 було проведено бесіду профілактичного характеру, щодо недопущення у подальшому протиправних дій. До відповіді від 10.01.2026 долучено також копії протоколів про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.41, 42).
З копії виписки з медичної карти амбулаторного хворого №7841 від 21.03.2022 вбачається, що ОСОБА_1 отримала забій нижньої щелепи, забій плеча; в копії виписки №16801 від 06.11.2022 зазначено той же діагноз, вид травми: невиробнича, побутова. Обставини травми: вдарив чоловік броньованими дверима (а.с.44, 45).
На підтвердження неодноразових звернень до поліції щодо вчинення домашнього насильства надано копію протоколу, в якому не заначено рік вчинення, лише дата «08.09», однак з викладених в ньому обставин, вбачається, що подія мала місце 08.09.2025 (а.с.46), по факту вчинення якого було відібрано пояснення від ОСОБА_1 (а.с.47) та складено форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства та визначено середній рівень небезпеки (а.с.48-51).
Відповідно до наданої заявником психологічної характеристики від 21.01.2026 №01-23/78 з-поміж іншого зазначено, що дитина говорити про батька не любить, при згадці про нього стає пригнічений та проявляє тривожність; повідомляє, що боїться батька і не хоче з ним проживати, спілкуватись та бачитись. Оскільки пам`ятає, що батько неодноразово бив маму та обзивав дитину. Дитина хвилюється, що далі поведінка буде повторюватись і він не зможе захистити рідних. Дитина спілкувалась з батьком за декілька днів до консультації, після чого у хлопчика діагностувались внутрішня паніка, пригніченість, почуття неповноцінності, недовіра (а.с.52-53).
Відповідно до характеристики голови правління ОСББ «Келецька 41» №502 від 12.01.2026 ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується з позитивного боку. У побуті завжди ввічливий, тактовний. За характером спокійний, врівноважений, розсудливий.
Із сусідами підтримує добрі взаємини. За час проживання за адресою проживання скарг з боку сусідів на гр. ОСОБА_2 не надходило, в конфліктних ситуаціях чи випадках, котрі дискредитують людську гідність помічений не був (а.с.62).
Відповідно до виробничої характеристики КНВО «Форт» ОСОБА_2 працює на КНВО «Форт» МВС України з 05.02.2013 слюсарем механо-складальних робіт. За час роботи на підприємстві зарекомендував себе з позитивного боку, як дисциплінований та сумлінний працівник. До виконання своїх обов`язків завжди відноситься з почуттям відповідальності. Особливими рисами його характеру є порядність, чесність, доброзичливе відношення до людей, готовність завжди надати посильну допомогу. Вирішенню виробничих завдань надає першочергове значення. На критичні зауваження реагує вірно, робить належні висновки. Врівноважений, витриманий, морально стійкий. Постійний в своїх життєвих принципах. Користується повагою серед робітників та керівництва. Порушень виробничої дисципліни не допускав. За час роботи на підприємстві, інформації про негідну поведінку у побуті не надходило (а.с.63)
Відповідно до довідки №1 від 09.01.2026 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 щомісячно вираховуються аліменти (а.с.64).
Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.
Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (надалі – Закон).
Як зазначено у пунктах 3, 6, 7, 8, 9, 13 ч. 1 ст. 1 цього Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Частиною 2 ст. 3 Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких – колишнє подружжя, дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування.
Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
Отже, обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку спеціальний захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Враховуючи положення Закону, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вище зазначеним законом. 
У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 21.11.2018 року справа № 756/2072/18 зазначено правовий висновок щодо підстав для видачі обмежувального припису: «Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного з батьків у реалізації своїх прав щодо дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають установлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві». Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 336/992/18.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вище викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.
Заявниця посилається на те, що ОСОБА_2 тривалий час систематично вчиняє психологічне та фізичне насильство проти неї та їхнього сина, а саме вчиняє різноманітні погрози особисто та в месенджері, ображає у нецензурній формі та заподіює тілесні ушкодження, все це відбувається в присутності дитини. Суд зазначає, що факт домашнього насильства щодо сина підтверджений один раз. Заінтересована особа цей факт не визнає, пояснює, що випадково зачепив сина рукою. Заявниця також не заперечує неумисні дії ОСОБА_2 . 
Факти психологічного та фізичного домашнього насильства щодо заявниці не підтверджені. Суд зазначає, що вище зазначені факти звернення заявниці до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії не є достатнім підтвердженням такого насильства з боку ОСОБА_2 . Зазначений у повідомленні поліції факт проведення профілактичної бесіди з ОСОБА_2 не є підставою для застосування спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, а постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.11.2025 провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрите у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Із наданих суду письмових доказів, пояснень допитаних судом свідків не вбачається повторності, систематичності вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . 
Факти домашнього насильства з використанням засобів зв`язку особисто чи через третіх осіб судом не встановлені. Електронні докази у вигляді смс-повідомлень та запису телефонних розмов на підтвердження психологічного насильства суду не надані.
Заявниця не надала суду доказів, які вказують на продовження чи повторне вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 , настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.
Суд зазначає, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Виходячи зі змісту цього права, воно включає існування як негативних, так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).
Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).
В цій справі суд повинен виходити з «найкращих інтересів дитини».
Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»).
Судом встановлено, що між батьками існує спір щодо участі батька у виховані дитини, порядку та способу спілкування батька з дитиною, який має вирішуватися в установленому законом порядку. Факти сварок і непорозумінь між батьками щодо вирішення цього спору не можуть бути підставою для видачі обмежувального припису. Видача обмежувального припису за таких обставин, на думку суду, буде необґрунтованим обмеженням батька у реалізації своїх прав стосовно дитини та порушенням ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Суд вважає, що саме вирішення батьками спору щодо участі батька у виховані дитини, порядку та способу спілкування батька з дитиною буде відповідати «найкращим інтересам дитини» та забезпечить збереження сімейного оточення і відносин для дитини.
Отже, судом не встановлено на підставі достатніх, належних та допустимих доказів випадків домашнього насильства відносно заявника, домашнє насильство стосовно дитини мало місце, але було пов`язано з існуючим між батьками спором щодо участі батька у вихованні дитини, також судом не встановлені ризики настання насильства у майбутньому. Натомість судом встановлено наявність між батьками спору про порядок участі батька у вихованні дитини, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї та не може бути підставою для видачі обмежувального припису.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви  ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення суду складене 07.05.2026.

Учасники справи:
Заявник:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 .
Заінтересована особа:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя        Олена БЕРЕЗОВСЬКА