ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

15 травня 2026 року  місто Чернівці справа №727/15654/25
провадження №22-ц/822/800/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Височанської Н.К.,
суддів: Лисака І.Н., Одинака О.О.
за участю секретаря судових засідань Тодоряк Г.Д.
учасники справи: 
заявник (стягувач) –  ОСОБА_1 , 
боржник –  ОСОБА_2 , 
особа, дії якої оскаржуються – Перший відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівців від 23 березня 2026 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Дубець О.С., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст вимог заяви
У грудні 2025 року заявник (стягувач) ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність органу примусового виконання.
Посилався на те, що ОСОБА_2 не виконує, ігнорує та порушує судові рішення та наразі продовжує уникнути відповідальності за систематичне невиконання ухвали суду про забезпечення позову. ОСОБА_2 не дає дитині право спілкуватися з батьком.
Вказав, що старший державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй Катерина Ігорівна, всупереч вимогам статей 63 та 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», 04 грудня 2025 року не провела передбаченої законом перевірки фактичного виконання рішення суду та не склала відповідного акта про невиконання, хоча була зобов`язана здійснити такі дії у визначені судовим рішенням дні та години. Така бездіяльність є протиправною, оскільки унеможливлює належне та повне виконання рішення суду, позбавляє стягувача гарантованого законом права на виконання судового рішення та суперечить прямому обов`язку виконавця здійснювати заходи примусового виконання у випадку ухилення боржника.
Просив визнати бездіяльність старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй Катерини Ігорівни щодо не проведення 04 грудня 2025 року виконавчих дій у ВП №78938691, а саме: спілкування батька ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 18 години до 19 години шляхом встановлення відеозв`язку засобами Telegram, Viber;
- зобов`язати старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй Катерину Ігорівну та/або іншу уповноважену особу Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції в рамках ВП № 78938691 вчинити дії щодо примусового виконання та провести перевірку виконання ухвали суду про забезпечення позову (справа №727/13656/24) за наслідком якої скласти акт;
- визнати бездіяльність начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Смотра Дмитра Олександровича щодо відсутності організації контролю за діями Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй Катерини Ігорівни щодо не проведення виконавчих дій 04.12.2025 у ВП № 78938691, а саме: спілкування батька ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 18 години до 19 години шляхом встановлення відео зв`язку засобами Telegram, Viber;
- постановити окрему ухвалу щодо старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй Катерини Ігорівни щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та виконання вказаної ухвали доручити Міністру Міністерства юстиції України.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівців від 23 березня 2026 року в задоволені скарги  ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , старший державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй Катерина Ігорівна – відмовлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги 
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 сформував в системі «Електронний Суд» 07 квітня 2026 року апеляційну скаргу. 
В апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції підмінив предмет судового розгляду та не надав оцінки саме тій бездіяльності, яка була предметом оскарження. У скарзі чітко зазначалось про протиправну бездіяльність державного виконавця, яка полягала у не проведенні виконавчих дій 04 грудня 2025 року у визначений судовим рішенням час, а саме з 18:00 до 19:00.
Натомість суд обмежився загальними висновками про те, що державним виконавцем нібито вчинялись певні дії у межах виконавчого провадження, що саме по собі не є предметом спору та не спростовує факту бездіяльності у конкретну дату.
Вважає, що суд допустив грубе порушення норм матеріального права, неправильно застосувавши положення Закону України «Про виконавче провадження», зокрема статтю 64-1 цього Закону. 
Судовим рішенням встановлено щоденне спілкування з дитиною у конкретний проміжок часу. Таким чином, обов`язок державного виконавця полягав у здійсненні перевірки саме 04 грудня 2025 року з 18:00 до 19:00.
Суд також проігнорував обставину систематичного ігнорування державним виконавцем судових засідань, незважаючи на визнання явки обов`язковою.
Просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 березня 2026 року та постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність виконавця задовольнити.
Просив зобов`язати державного виконавця вчиняти виконавчі дії у точній відповідності до вимог статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» із здійсненням перевірок у визначений судовим рішенням час та вирішити питання про застосування до державного виконавця Цугуй К.І. заходів процесуального примусу та постановлення окремої ухвали щодо порушення вимог законодавства.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку, про поважність причин неявки суд не повідомили (том 2 а.с.24-27).
Згідно із статтею 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15 лютого 2024 року у справі №755/20287/21.
Також, якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року в справі № 757/61314/18-ц, від 17 липня 2024 року в справі № 182/3021/21, від 25 червня 2024 року в справі № 496/5051/19 та інших.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Отже, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Крім цього, колегія судді враховує, що явка до апеляційного суду учасників справи не є обов`язковою, позиція сторін у справі є чіткою і зрозумілою, а тому колегія суддів вважає можливим здійснити розгляд справи за відсутності учасників справи, що не призведе до порушення їх прав.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, враховуючи баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд апеляційної інстанції вважає необхідним справу розглянути за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи.

Мотиви та доводи, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права переглядаючи рішення
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає.
Відмовляючи в задоволення скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновків, що аналізуючи дії державного виконавця Цугуй К.І. щодо проведення виконавчих дій у ВП №78938691 у частині спілкування батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 з 18 години до 19 години шляхом встановлення відеозв`язку засобами Telegram, Viber, вбачається, що виконавцем застосовувались до ОСОБА_2 штрафи та попередження про кримінальну відповідальність, а також звернення до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Не складення виконавцем акту в конкретну дату, як зазначає скаржник, зокрема – 04 грудня 2025 року, не визначає бездіяльність з боку виконавця, оскільки зобов`язання щодо встановлення щоденного зв`язку було покладено саме на боржницю - ОСОБА_2 , а обов`язком державного виконавця було здійснити перевірку виконання рішення суду, що і було зроблено останньою, та за результатами якої були складені відповідні акти, накладено штрафи на боржницю та направлене подання для притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду.
Оскільки судом не встановлена бездіяльність з боку державного виконавця Цугуй К.І. в частині не проведення 04 грудня 2025 року виконавчих дій у ВП №78938691, то відсутні підстави для визнання бездіяльності начальника Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Смотра Д.О. щодо відсутності організації контролю за діями державного виконавця Цугуй К.І.
З огляду на наведене суд дійшов висновку, що вимоги скарги щодо визнання бездіяльності старшого державного виконавця є безпідставними.
Колегія суддів в цілому погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Принцип обов`язковості судових рішень конкретизовано у статті 18 ЦПК України: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ECHR у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)).
Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.
Відповідно до статті 447 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду скарги) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно зі статтею 451 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду скарги) у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
За змістом частини першої, абзацу 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Згідно з пунктом 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення передбачено положенням статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частин другої–третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню – протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну, відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Тобто, якщо рішення суду можливо виконати без участі боржника, державний виконавець вживає заходів примусового виконання рішення, а якщо судове рішення неможливо виконати без участі боржника, державний виконавець після надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Отже, при примусовому виконанні рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії, державний виконавець може здійснювати дії, які визначені статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», та не має права вчиняти інших заходів примусового виконання рішень, оскільки законом таких прав йому не передбачено.
За таких обставин, коли боржником не виконано рішення, яке не може бути виконано без його участі, виконавець, надіславши до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, зобов`язаний винести постанову про закінчення виконавчого провадження.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі № 712/12377/17, від 18 січня 2023 року у справі № 757/7499/17 та від 29 травня 2023 року у справі № 760/34745/21.
Виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною здійснюється у порядку, передбаченому статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно зі статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.
У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.
Судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівців від 06 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити спілкування малолітнього ОСОБА_3 , з батьком ОСОБА_1 , за допомогою засобів зв`язку, зокрема мобільних застосунків «Viber», «Теlegram» тричі на тиждень у дні погоджені між батьками дитини з 18.00 год по 18.30 год, шляхом надання матір`ю дитини доступу до мобільного телефону.
В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 лютого 2025 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 повідомити ОСОБА_1 місце перебування дитини скасовано.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 повідомити ОСОБА_1 місце перебування дитини задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_2 повідомити ОСОБА_1 повідомленням на номер +380500518433 фактичне місце перебування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 лютого 2025 року змінено в мотивувальній частині щодо зобов`язання ОСОБА_4 забезпечити щоденне спілкування дитини.
Викладено абзац другий резолютивної частини ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 лютого 2025 року у такій редакції: «Зобов`язати ОСОБА_4 забезпечити щоденне спілкування сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 тривалістю 1 годину щодня з 18 години до 19 години шляхом встановлення відеозв`язку засобами Telegram, Viber».
В решті ухвалу залишено без змін.
26 серпня 2025 року на виконання ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівців у справі 727/13656/25 старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй Катериною Ігорівною було відкрите виконавче провадження №78938691 щодо зобов`язання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 забезпечити спілкування малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_1 за допомогою засобів зв`язку, зокрема мобільних застосунків Telegram, Viber» тричі на тиждень у дні погоджені між батьками дитини з 18.00 по 18.30, шляхом надання матір`ю дитини доступу до мобільного телефону (том 1 а.с.41).
Як вбачається з автоматизованої системи виконавчого провадження №78938691 за ідентифікатором доступу: Б47556Д638ВБ:
Постановою про внесення змін у резолютивну частину виконавчого провадження та спосіб його виконання від 22 вересня 2025 року по ВП №78938691, державним виконавцем зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити щоденне спілкування сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 тривалістю 1 годину щодня з 18 години до 19 години шляхом встановлення відеозв?язку засобами Telegram, Viber. Зобов?язано ОСОБА_2 повідомити ОСОБА_1 повідомленням на номер НОМЕР_1 фактичне місце перебування дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Боржницю ОСОБА_2 повідомлено про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та роз`яснено, що у разі невиконання без поважних причин рішення, державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до акту державного виконавця від 06 жовтня 2025 року, складеного старшим державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй К.І. при примусовому виконанні ухвали № 727/13656/24 Шевченківського районного суду м. Чернівців від 06.02.2025, встановлено, що на дзвінки та стук в двері квартири АДРЕСА_1 двері ніхто не відчинив. Зі слів сусідки квартири АДРЕСА_2 боржниця ОСОБА_2 з`являється за даною адресою досить нечасто, постійне місце перебування боржниці їй невідоме. Державним виконавцем залишено вимогу з`явитися боржнику до відділу для надання пояснень. Згідно з поясненнями стягувача боржниця не встановила відеозв`язок з 18 до 19 години.
Відповідно до постанови про накладення штрафу від 07 жовтня 2025 року по ВП № 78938691, державним виконавцем за невиконання боржницею ОСОБА_2 рішення суду накладено штраф на користь держави у розмірі 1700,00 грн.
Відповідно до постанови про арешт коштів боржника від 07 жовтня 2025 року по ВП № 78938691, державним виконавцем накладено арешт на грошові та грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_2 .
Відповідно до вимоги державного виконавця від 06 жовтня 2025 року №299, державний виконавець вимагав з`явитися ОСОБА_2 до відділу ДВС щодо надання письмових пояснень про виконання/невиконання рішення суду.
Відповідно до акту державного виконавця від 10 жовтня 2025 року, складеного старшим державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй К.І. при примусовому виконанні ухвали № 727/13656/24 Шевченківського районного суду м. Чернівців від 06.02.2025, встановлено, що на вимогу державного виконавця від 06 жовтня 2025 року ОСОБА_2 ніяких пояснень не надала. Протягом дня не з`явилася за адресою: АДРЕСА_3 кабінет №2.
Відповідно до акту державного виконавця від 13 жовтня 2025 року, складеного старшим державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй К.І. при примусовому виконанні ухвали № 727/13656/24 Шевченківського районного суду м. Чернівців від 06.02.2025, встановлено, що при повторній перевірці державним виконавцем виконання рішення суду між боржником, стягувачем та державним виконавцем здійснено відозв`язок через застосунок Viber, однак боржник у встановлений судом час на дзвінок не відповідала. Про причини відсутності зв`язку боржник пояснень не надала. На підтвердження відсутності відеозв`язку стягувач надав фото екрану телефону із застосунку Viber.
Відповідно до постанови про накладення штрафу від 15 жовтня 2025 року по ВП № 78938691, державним виконавцем за невиконання боржником ОСОБА_2 рішення суду накладено штраф на користь держави у розмірі 3400,00 грн.
01 грудня 2025 року старший державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цугуй К.І. звернулась до Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області із поданням про порушення кримінальної справи в порядку статті 382 КК України, відповідно до якого просила порушити кримінальну справу проти ОСОБА_2 за невиконання ухвали про примусове виконання рішення №727/13656/24, виданої 06 лютого 2025 року Шевченківським районним судом м. Чернівців та постанови Чернівецького апеляційного суду від 01 квітня 2025 року.
Отже, державним виконавцем були вжиті всі необхідні заходи для примусового виконання рішення відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Посилання в скарзі про те, що державний виконавець не здійснила перевірку виконання ухвали суду 04 грудня 2025 року та не склала акт про невиконання, колегія суддів відхиляє.
Так, законом «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець здійснює перевірку виконання рішення боржником. Проте, оскільки виконання рішення суду в частині щоденного спілкування батька з дитиною в режимі відеозв?язку є триваючим виконанням, то це не означає, що державний виконавець щоденно з 18 до 19 годину контролює виконання ухвали про встановлення відеозв?язку дитини з батьком та щоденно складає акт про невиконання.
Колегія суддів враховує, що відповідно до ухвали суду про забезпечення позову зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити щоденне спілкування сина ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_1 тривалістю 1 годину щодня з 18 години до 19 години шляхом встановлення відеозв?язку засобами Telegram, Viber. Вказані години спілкування батька з дитиною знаходяться поза межами робочого часу державного виконавця Цугуй К.І., а також припадають на вихідні дні. Тому державний виконавець позбавлена можливості щоденно здійснювати контроль за виконанням ухвали суду, в тому числі 04 грудня 2025 року.
Крім цього, як вбачається з ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06 лютого 2024 року, якою забезпечено позов, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до набрання рішенням суду законної сили.
Встановлено, що справа розглянута по суті та рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09 липня 2025 року, яке змінено постановою Чернівецького апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року, визначені способи участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в тому числі шляхом вільного щоденного безперешкодного спілкування ОСОБА_1 в телефонному режимі, в тому числі засобами відеов`язку, які доступні для користування дитині та/або його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з урахуванням розпорядку дня дитини та її зайнятості (навчання в закладах освіти (дошкільної освіти), відвідування гуртків секцій тощо), стану здоров`я та бажання дитини щодо часу спілкування, незалежно від місцезнаходження дитини.
Оскільки рішення суду першої інстанції набрало законної сили 09 жовтня 2025 року, відтак застосовані заходи забезпечення позову втратили свою дію.
Колегія суддів вважає, що не може одночасно виконуватись ухвала про забезпечення позову та рішення суду по суті спору, якими встановлено різні дні та години спілкування батька з дитиною.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування цієї ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої не спростовують висновків ухвали, слід залишити без задоволення.

Щодо вимоги про постановлення окремої ухвали
У відповідності із вимогами ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором (ч. 2 ст. 262 ЦПК України).
Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 262 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказано, що «суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу (частина перша статті 262 ЦПК України). Отже, постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності під час вирішення спору».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 в справі № 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що «посилання в касаційній скарзі на непостановлення окремої ухвали не свідчить про несправедливу процедуру. При вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком».
Отже, окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.
Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів не встановила грубих порушень, які б давали підстави для постановлення окремої ухвали в цій справі, у зв`язку з чим вимога ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівців від 23 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Суддя-доповідач: Н.К. Височанська
Судді: І.Н. Лисак
О.О. Одинак