Справа № 352/834/26
Провадження № 2/352/941/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року	м. Івано-Франківськ	

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої - Гриньків Д.В.,
секретар судового засідання Івасів В.В.,
за участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-
В С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст позовних вимог.
01.04.2026 року представник позивача звернувся до Тисменицького районного суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в березні 2023 року позивачем надано відповідачу позику на суму 10000 доларів США з терміном повернення 2-3 місяці, про що 11.04.2024 року відповідач написала розписку. Згідно даної розписки відповідач зобов`язувалась повернути позичені кошти протягом 12 місяців з дати складення розписки рівними частинами. Проте, станом на 01.03.2026 року позивач жодного платежу не отримала. Відтак просить стягнути з відповідача на користь позивача борг, що станом на 25.03.2026 року становить 439 205 грн, що еквівалентно 10 000 доларів США.
ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи.
Ухвалою судді від 21.07.2025 року постановлено відкрити провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначити підготовче засідання.
Ухвалою суду від 05.05.2026 року постановлено підготовче провадження закрити, призначити розгляд справи по суті.
ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.
Позивач та її представник в судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явилася про день та час слухання справи була повідомлена відповідно до вимог закону. Правом на подання відзиву не скористалася, будь-яких клопотань від неї до суду не надходило. Судом здійснювалось належне повідомлення відповідача про день та час слухання справи відповідно до вимог закону, проте поштове відправлення з рекомендованим повідомленням про вручення повернулося як не вручене, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». За змістом пункту 3 частини восьмоїстатті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. 
ІV. Фактичні обставини справи.
Судом встановлено, що 11.04.2024 року ОСОБА_3 підписала боргову розписку в тому, що вона отримала в борг кошти у розмірі 10 000 доларів США (по курсу на 11.04. 39,2 грн) від ОСОБА_1 , які зобов`язується повернути протягом 12 місяців з дати підписання рівними частинами щомісячно. Дана розписка була складена у присутності адвоката Федьківа В., про що останній поставив свій підпис. (а.с.39).
За даними офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 25.03.2026 року, курс 1 долара США до 1 гривні дорівнює 43,9205 грн (а.м.10).
V. Мотиви з яких виходить суд та норми права. 
Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно з ч. 1ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1ст. 1047 ЦК України).
Частиною 2 ст.1047ЦК України допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
VІ. Висновки суду.
Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Враховуючи, що розписка містить зобов`язання повернути грошові кошти в національній валюті із визначенням еквіваленту у доларах США, відповідачем договірних зобов`язань не виконано, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача боргу у національній валюті, згідно курсу валют, що в загальному становить 439 205 грн.
VІІ. Судові витрати.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, відповідно достатті141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати на сплату судового збору в сумі 4392,05 грн.
На підставі ст. 59 Конституції України, ст. 526, 1046, 1047 та керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики (борговою розпискою) у розмірі 439 205 (чотириста тридцять дев`ять тисяч двісті п`ять) грн, що еквівалентно 10 000 (десять тисяч) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4 392 (чотири тисячі триста дев`яносто дві) грн 05 коп. витрат зі сплати судового збору.
Згідно ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;
відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 ,РНОКПП: НОМЕР_2 .
Рішення складене в повному обсязі 22.06.2026 року.

Суддя Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області  Гриньків Д.В.