ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/8912/25
№ 2/183/2768/26
30 квітня 2026 року       м.Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Оладенко О.С.
за участю секретаря судового засідання – Павлюк А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадженняу у приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Піщанської сільської ради, Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року позивачка звернулася із позовом до ОСОБА_2 у якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачка ОСОБА_2 є донькою позивачки ОСОБА_1 , та відповідно бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження дитини і до досягнення дитиною трьох років відповідачка займалася вихованням та доглядом за дитиною. Після досягнення дитиною трирічного віку відповідачка вихованням дитини не займалася, тривалий час проживала за кордоном і дитину тільки провідувала. На момент початку повномасштабної війни відповідачка перебувала в Німеччині, проте повернулася додому та 10 березня 2022 року забрала дитину з собою. Але займатися дитиною вона бажання не мала, тому запропонувала позивачці приїхати до неї, у зв`язку з чим позивачка, відповідачка та дитина зареєструвалися як біженці в Чехії. Позивачка здійснювала догляд за дитиною, підготувала її до школи, відвела в перший клас. У вересні 2022 року позивачка повернулася у м.Дніпро, а у січні 2023 року їй зателефонували з відділу по наданню допомоги біженцям з Праги та повідомили про те, що вирішується питання вилучення онуки у матері та поміщення її до притулку. У зв`язку з такими обставинами позивачка поїхала до Чехії та побачила, що дитина проживає у жахливих умовах, в квартирі брудно, відсутні продукти харчування, дитина перебувала в пригніченому психологічному стані. Постановою районного суду у Празі 4 від 17.01.2023 було запропоновано таку тимчасову міру: дитину передали на виховання ОСОБА_4 ; суд замість матері дав згоду на виїзд неповнолітньої ОСОБА_5 з Чеської республіки. З січня 2023 року дитина проживає з позивачкою та її чоловіком у м.Дніпро, вони дбають про дитину, займаються її вихованням та утриманням, дбають про навчання, забезпечують дитину матеріально, піклуються про її здоров`я. Відповідачка участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться станом здоров`я дитини, успіхами у навчанні. Відвідувала дитину один раз в жовтні 2024 року. Відповідачка проживає за кордоном, проте її місцеперебування позивачці не відоме.
Ухвалою суду від 04.09.2025 провадження у справі відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 14.01.2026 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду.
У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково пояснила, що рішення про позбавлення батьківських прав їй необхідно для того, щоб належним чином представляти інтереси дитини, зокрема зареєструвати її місце проживання.
Представник органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради у судовому засіданні вважала за доцільне позов задовольнити. Вказала, що лише за наявності рішення суду про позбавлення батьківських прав можливо вирішити питання про призначення дитині опікуна. 
Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей Піщанської сільської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши докази, допитавши свідків, вислухавши думку дитину, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідачка ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5). 
У висновку органу опіки та піклування зазначено, зокрема, таке: малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку в управлінні службі у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах (наказ від 18.08.2025 р. № 87). Відповідно до актів та висновків оцінки потреб сім`ї, визначено потреби дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..
Станом на теперішній час дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з бабою, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 на території України за адресою реєстрації та проживання баби: АДРЕСА_1 .
Спеціалістами управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради було обстежено житлово-побутові умови проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , від 05.08.2025 р., та складено акт обстеження за формою згідно з додатком 9, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини». Відповідно до вказаного акту умови проживання дитини задовільні. Ксенія забезпечена всім необхідним: одягом, взуттям за сезоном, шкільними приладдями, гаджетами для навчання.
Згідно з листом Дніпровського міського центру соціальних служб від 15.08.2025 № 2/001-14-2717, баба, ОСОБА_1 , та дід, ОСОБА_6 , приділяють належну увагу розвитку, вихованню та навчанню дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до характеристики Дніпровської гімназії № 87 Дніпровської міської ради, дитина, ОСОБА_7 навчається в даній школі з першого класу, має освітні досягнення дитини відповідного віку. Дитина проживає із бабою, ОСОБА_1 та дідом, ОСОБА_6 , які поважають інтереси дитини, контролюють успішність і поведінку ОСОБА_8 , цікавляться успіхами дівчинки, відвідують батьківські збори. Дитина має всі умови для дистанційних уроків, виконання домашнього завдання. Пропусків уроків не має.
Орган опіки і піклування вважає, що мати дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням, утриманням доньки, не займається, тому вважає доцільним позбавлення батьківських прав (а.с.53-59).
У наданій суду з нотаріально посвідченим перекладом пропозиції Відділу соціально-правового захисту дітей (м. Прага), про застосування забезпечувальної міри зазначено, що з початкової школи ім.Мендела надійшло повідомлення про українську дівчину, що практично не ходить до школи. Тому було проведено розслідування, яке показало, що мати, ОСОБА_2 прибула до Чехії 29 березня 2022 року разом із донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Віза була видана на рік. Мати й донька мешкали у двокімнатній квартирі, наданій для проживання власником квартири паном ОСОБА_9 . Виявлено, що квартира знаходилася в дуже поганому стані, потрібен ремонт. У кімнатах наявні лише одна шафа та ліжка, у ОСОБА_2 , та доньки, ОСОБА_3 , відчувався брак продуктів. Також, встановлено, що дитина, ОСОБА_3 , не відвідує шкільні заняття. Їжу сім`ї ОСОБА_10 приносить власник квартири, мати ніде не працює, за оренду та комунальні послуги не сплачує. При розмові з працівниками шкільного закладу та соціальними працівниками, мати, ОСОБА_2 , поводилася зухвало, відмовилася від запропонованої програми з надання гуманітарної допомоги та соціального супроводу. Мати, ОСОБА_2 , повідомила, що її дитина не зобов`язана та не буде відвідувати шкільні заняття так як не розуміє чеської мови, не товаришує з однолітками. 
На підставі зазначеної пропозиції 17 січня 2023 року, районним судом у Празі 4 винесено постанову по справі 14 № 3/2023-15, якою надано дозвіл на вивіз малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її бабою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , замість матері, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дитину передано на виховання бабі ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає у місті Прага (Республіка Чехія) за адресою: АДРЕСА_2 .
Як вбачається з характеристики Жувак Ксенії, наданої Дніпровською гімназією №87 ДМР, Ксенія має достатній і високий рівень навчальних досягнень, широкий кругозір, добре розвинуте логічне мислення. Проживає разом з бабусею ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_6 , бабуся і дідусь поважають інтереси дитини, контролюють успішність і поведінку Ксенії, відвідують батьківські збори, дитина забезпечена усім необхідним для навчання та дистанційних уроків. Мати участи у вихованні дівчинки не приймає, доньку відвідувала у 2024 році (а.с.6).
Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_11 пояснила, що відповідачка є донькою її чоловіка. Після народження дитини Ксенії, відповідачка ОСОБА_2 проживала разом з ними у селі Соколове Самарівського району, до досягнення дитиною трирічного віку. В цей час відповідачка не дбала належним чином про дитину, не турбувалася про режим, про харчування дитини, часто її залишала зі свідком. Коли ОСОБА_12 було три роки, вона з дитиною переїхала до позивачки, а потім переїхала в орендоване житло, а дитина залишилася проживати з бабусею. Свідку відомо, що позивачка водила ОСОБА_12 до садочка, до школи, займалася її вихованням, утриманням, лежала з дитиною в лікарні, коли вона хворіла. Вважає, що у відповідачки відсутній материнський інстинкт.
Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що є чоловіком позивачки. Ксенію вони з дружиною виховують з трирічного віку, а відповідачка зовсім не бере участі у вихованні дитини. Коли дитина хворіла - у лікарні з нею лежала бабуся. Після переїзду із с.Соколове до них у м.Дніпро відповідачка з дитиною проживала у них, а потім переїхала на орендовану квартиру. Фінансову допомогу на утримання дитини відповідачка надає вкрай рідко. Відповідачку цікавлять лише нічні клуби, гуляння та нічний спосіб життя.
Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалась на ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини.
Оцінюючи наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав суд керується наступними нормами права.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з до ч.2 ст.258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.
Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно зі ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.
Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків; у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Статтю 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини
Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Частинами 2, 4 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.
Згідно з п. 16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що: «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
При розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, є обов`язковою участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
У даному випадку суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки вважає його недостатньо обґрунтованим. У висновку не наведено достатніх мотивів того, чому орган опіки та піклування вважає, що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини та які позитивні наслідки для дитини можуть настати у такому випадку.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
У судовому засіданні з`ясовано думку малолітньої ОСОБА_5 , яка пояснила, що бажає щоб маму позбавили батьківських прав. Зазначила проживає разом з бабусею та дідусем, з якими їй добре та безпечно. Розповіла випадок, коли мама залишила її саму вдома та довго не поверталася, в нічний час, тому вона дуже злякалася. Також висловила бажання, що їй би хотілося, щоб мама по-іншому до неї ставилася, добре дбала про неї і піклувалася. 
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).
Як установлено судом, у період часу 2022 - 2023 роках дитина перебувала із відповідачкою за кордоном, та її вихованням, матеріальним забезпеченням займалася відповідачка. Свої материнські обов`язки вона виконувала неналежним чином, що було установлено під час відповідного розслідування компетентними органами Чеської республіки.
Разом з тим, поведінка матері свідчить про неналежне виконання батьківських обов`язків, а не про повне ухилення відповідачки від їх виконання. Після повернення до України у січні 2024 року, дитина почала проживати разом з бабусею та дідусем. Проте, у 2024 році відповідачка відвідувала дитину. Як пояснила у судовому засіданні позивачка, у грудні 2025 року позивачка спробувала забрати дитину, проте Ксенія категорично відмовилася повертатися до матері. Зі слів позивачки та її чоловіка вбачається, з боку відповідачки на утримання дитини надходила матеріальна допомога, хоча нерегулярно та у недостатньому розмірі. Також позивачка зазначила, що відповідачка надсилала до України посилки з одягом, іграшки. 
Сімейні стосунки мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини (див. постанову Верховного Суду від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20).
Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. У цій ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне невиконання відповідачкою своїх материнських обов`язків.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити за необґрунтованістю позовних вимог.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.
Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).
Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України.
Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.
Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.
В абз.2 п. 18 постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.
Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом, який за своєю правовою природою відрізняється від позбавлення батьківських прав, що має безстроковий характер. У разі усунення причин, які перешкоджали належному виконанню батьківських обов`язків, суд за заявою батьків може ухвалити рішення про повернення дитини, керуючись її найкращими інтересами (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 308/12188/18).
При цьому, суд враховує неналежне виконання відповідачкою її батьківських обов`язків під час проживання дитини разом з нею у Чехії. Як встановлено компетентними органами Чеської республіки, житло, у якому проживала відповідачка з дитиною, перебувало у незадовільному стані, продуктів харчування бракувало, відповідачка не працювала, дитина не відвідувала школу. Також із пояснень дитини у судовому засіданні установлено, що мати залишала її саму вдома у нічний час, чим дуже налякала дитину. У період з січня 2024 року і по час ухвалення рішення малолітня донька відповідачки ОСОБА_7 проживає разом з бабусею та дідусем у зв`язку з тим, що її мати не забезпечували належного догляду та виховання.
Таким чином, під час розгляду справи судом установлено, що ОСОБА_2 належним чином не виконувала своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належним чином не доглядала за дитиною, створювала несприятливі умови для виховання, проживання, розвитку малолітньої дитини, не дбала про здобуття дитиною освіти.
Виходячи з наведеного, враховуючи неналежне виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків; приймаючи до уваги невжиття протягом тривалого часу заходів щодо забезпечення належних умов для фізичного, духовного розвитку та виховання доньки; враховуючи намагання ОСОБА_2 повернути дитину; періодичне надання матеріальної допомоги та з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, - суд, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, дійшов висновку про наявність підстав саме для відібрання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на один рік без позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .
При вирішенні позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України.
За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач визначив способом стягнення аліментів - їх присудження саме в частці від доходу.
Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд враховує, що відповідачка є працездатною, не надала суду доказів про наявність у неї інших дітей, непрацездатних чоловіка, батьків та про проведення з неї стягнень на утримання зазначених осіб. Відповідачка не скористалася своїм правом на подання суду відзив на позов та доказів на яких вони ґрунтуються та не надала суду відомостей щодо її майнового стану, стану здоров`я чи інших відомостей, які впливають на визначення розміру аліментів, а тому суд вважає за необхідне стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.
За змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. 
Позивачем сплачено судовий збір за вимогами про позбавлення батьківських прав, у задоволенні яких відмовлено, тому у цій частині витрати покладено на позивача.
Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів, а позивач в силу закону звільнений від сплати судового збору за цими вимогами, тому з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору з у розмірі 1211,20 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Відібрати у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав та передати дитину бабі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 серпня 2025 року до досягнення дитиною повноліття. 
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Роз`яснити сторонам, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її матір`ю, суд за заявою матері може постановити рішення про повернення їй дитини. Якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав.
Рішення в частині стягнення з аліментів у межах суми виплати за один місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ;
третя особа – Служба у справах дітей Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, код ЄДРПОУ 43582391, місцезнаходження: Дніпропетровська обл., Самарівський район, с.Орлівщина, вул.Покровська,1;
третя особа – орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, код ЄДРПОУ 44378972, місцезнаходження: 49127 м.Дніпро, вул.20-річчя Перемоги,51.
Повне судове рішення складено і підписано 30 квітня 2026 року .

Суддя Оладенко О.С.