Справа № 461/7539/25 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В. 
Провадження № 22-ц/811/3934/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 червня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
секретар: Чиж Л.М.
розглянувши у у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, -  
в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» у якому просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 35950 грн 59 коп. заборгованості за електричну енергію, вироблену за зеленим тарифом за липень 2025 року, 3% річних в сумі 85 грн 69 коп., понесені судові витрати на сплату судового збору та витрати на правову допомогу.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач покликався на те, що між ТОВ «Львівенергозбут» та ОСОБА_1 укладено Договір № 2700080462 від 23.07.2024 року (додаток 1) про купівлю-продаж електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 1 договору, споживач ( ОСОБА_1 ) бере на себе зобов`язання продавати постачальнику (ТОВ “Львівенергозбут”) електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки, передбачені цим договором. Взаємовідносини постачальника універсальних послуг зі споживачем щодо початку/продовження купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом врегульовується відповідно до ПРРЕЕ.
Пункт 4.1 Розділу 4 договору (умови та порядок оплати) передбачає, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за продану електричну енергію , вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється постачальником універсальних послуг до 25 числа місяця наступного за розрахунком. 
Постачальник універсальних послуг несе відповідальність за прострочення оплати за придбану електричну енергію, порушення прав споживача (п.5.1. договору).
Зважаючи на укладення договору у липні 2024 року та тариф 6,9970 грн за кВт/год, заборгованість відповідача перед позивачем за липень 2025 року, без вирахування податків становить 35950,59 грн, яку просив стягнути з відповідача. Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України стягненню підлягає 3% річних в розмірі 50,23 грн. 
24.09.2025 року, шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», представником відповідача Лепехою А.М. подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив закрити провадження у справі в частині вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за електричну енергію, вироблену за зеленим тарифом у розмірі 35950 грн 59 коп. за липень 2025 року, у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Клопотання про закриття провадження мотивоване тим, що 22.09.2025 року ТзОВ «Львівенергозбут» виплачено ОСОБА_1 27681 грн 95 коп. (з вирахуванням податків і зборів) за липень 2025 року, відповідно до умов договору. В решті позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.
29.09.2025 року, шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», представником позивача ОСОБА_2 подано відповідь на відзив, у якому останній підтвердив, що після подачі позову та відкриття провадження у справі, відповідач визнав позов та сплатив суму боргу. Просив прийняти до провадження нову редакцію другої позовної вимоги та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 3% річних в сумі 85 грн 69 коп.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львовасуду від 06.10.2025 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Золотухін Олександр Олександрович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу в частині стягнення заборгованості за електричну енергію, вироблену зеленим тарифом за липень 2025 року в розмірі 35950 грн 59 коп. закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору.
17.10.2026 року шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», представником позивача Золотухіним О.О. подано заяву про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 9000 грн.
Заява мотивована тим, що окрім сплаченого судового збору, ОСОБА_1 поніс витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн, що підтверджується договором, розрахунком розміру наданої допомоги та актом. 
17.10.2026 року шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», представником відповідача Лепехою А.М. подано клопотання, в якому просив відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі, а у разі обгрунтованої відмови у задоволенні клопотання відповідача-зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу до 1500,00 грн. 
Клопотання обґрунтоване тим, що сума витрат на правову допомогу є необгрунтованою, надмірною та неспівмірною, так як ця справа не є складною, не має широкого суспільного значення та не викликає публічного інтересу. До заяви не додано доказів, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги. Зазначив, що аналогічні справи вже розглядались судом, що ставить під сумнів затрату адвокатом 4 години часу на правовий аналіз документів, адже такі відрізнялися лише періодом виникнення заборгованості та є аналогічними за змістом. 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 жовтня 2025 року позов задоволено. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» на користь ОСОБА_1 3% річних в сумі 85 грн 69 коп.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2 грн 30 коп.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 21 грн 40 коп.
Рішення суду в частині вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу і судового збору оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
Вважає рішення в цій частині незаконним, необґрунтованим, таким що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Зазначив, що не погоджується з висновками суду про пропорційний арифметичний розподіл судових витрат, виходячи з частки задоволеної вимоги щодо 3% річних у загальній сумі позову. Звертає увагу, що позивач перестав підтримувати позовні вимоги в частині основної суми боргу через їх повне виконання відповідачем після звернення до суду. Без подання позову, відповідні дії відповідача не були б вчинені, а отже між поданням позову, понесення витрат та подальшим виконанням зобов`язання існує безпосередній причинний зв`язок. Суд неправильно витлумачив і застосував частину 3 ст.142 ЦПК України у взаємозв`язку з статтею 255 ЦПК України, формально пов`язав закриття провадження у справі з неможливістю повного відшкодування витрат на правничу допомогу, без урахування того, що фактичним підґрунтям для закриття провадження у справі стало саме виконання відповідачем своїх зобов`язань після подання позову. Просить рішення суду в частині вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу і судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн, а також суму судового збору в розмірі 968,96 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу понесені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, попередня сума яких становить 7000 грн. 
Представник відповідача - Лепех А.М. подав відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначив, що суд правильно розподілив судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, що відповідає сформованій судовій практиці. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Щодо витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 7000 грн вважає такі завищеними, однак зважаючи, що не отримав доказів, які їх підтверджують, більш детальні заперечення будуть подані після їх отримання. 
Відповідно до ч.5-6 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду у цивільній справі щодо розподілу судових витрат в розмірі меншому тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційним судом апеляційної скарги, суд проводить в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю- доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів. 
Як у суді першої інстанції, так і при апеляційному та касаційному переглядах справи учасники справи мають право на професійну правничу допомогу, що закріплено положеннями статті 59 Конституції України.
Судом встановлено, що 01 грудня 2024 року між позивачем та адвокатом Золотухіним О.О. укладено договір про надання правової допомоги.
З розрахунку розміру правової допомоги встановлено, що витрати на правову допомогу становлять 9000 грн.
Стягуючи витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору (пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України) не є, відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України, підставою для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат. Таким чином, враховуючи, що стороною відповідача подана заява про закриття провадження у справі, а стаття 142 ЦПК України не містить положень про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу в разі закриття провадження в справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України (за відсутністю предмета спору), суд вважав відсутніми правові підстави для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в частині позовних вимог про стягнення боргу в сумі 35950 грн 59 коп, а судові витрати в частині стягнення 3% річних розподілив пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 85,69 грн.
З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд не погоджується. 
Згідно з ст.ст.133,134 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.1-3 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Саме по собі посилання на фіксований розмір гонорару не може бути підставою звільнення заявника від обов`язку доведення співмірності, обґрунтованості та розумності витрат на правничу допомогу.
Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду передбачений у ст.142 ЦПК України.
Частина третя статті 142 ЦПК України визначає, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Правовий аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.
З матеріалів справи встановлено, що позивач не підтримував своїх позовних вимог в частині основного боргу, оскільки після подачі позову та відкриття провадження у справі, відповідач сплатив суму заборгованості, однак заяви про відмову від позову не подавав, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення понесених позивачем судових витрат з відповідача в частині основного боргу. 
Як вбачається з матеріалів справи, 01 грудня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Золотухіним Олександром Олександровичем укладений договір-доручення про надання правничої допомоги.
За п. 4.2 договору процесуальні дії (участь у судових засіданнях, оформлення клопотань, заяв, позовів, скарг та інших документів) погоджуються сторонами та оплачуються відповідно до виставлених рахунків.
Відповідно до розрахунку розміру правової допомоги у справі № 461/7539/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, адвокат Золотухін О.Р. надав правову допомогу наступного характеру:
- вивчення та правовий аналіз матеріалів, що є предметом позову, правова консультація клієнта – 1 год. – 1500 грн;
- підготовка та подача до суду процесуальних документів по справі (позову) – 2 год. – 3000 грн;
-підготовка та подача відповіді на відзив від 29.09.2025 року-1 год.-1500 грн;
-участь у судовому засіданні 06.10.2025 року-1 год.-1500 грн;
-участь у судовому засіданні 21.10.2025 року-1 год.-1500 грн;
Відтак, зважаючи на вимоги ч.3 ст.142 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність стягнути з ТОВ «Львівенергозбут» на користь ОСОБА_1 21,40 грн витрат на правничу допомогу та 2,30 грн судових витрат пов`язаних з сплатою судового збору. 
У той же час, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, згідно якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Крім того, Верховний Суд зазначає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
Також, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21).
При цьому, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських послуг, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно практики Європейського суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією, яка міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач подав заяву про зменшення витрат на правничу допомогу до 1500 грн, якій суд першої інстанції не надав належної оцінки.
Так, у питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі №922/445/19, у якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони/відповідача щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Таким чином, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє, чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі 9000 грн та стягнутий судом першої інстанції в сумі 21,40 грн не відповідає критерію реальності, співмірності, а також розумності, тому доходить висновку про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача в користь позивача в розмірі 3750 грн.
Такий розмір витрат, суд вважає співмірним з складністю справи, обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. 
Зокрема, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що судове засідання 06.10.2025 року тривало 10 хв., а судове засідання 21.10.2025 року -15 хв., однак адвокат у розрахунку зазначив, що такі тривали по одній годині. Крім цього, суд погоджується з доводами відповідача про те, що вивчення та правовий аналіз матеріалів та подача відповіді на відзив не потребували тривалого часу з врахуванням того, що таке вивчення входить у підготовку позовної заяви. 
Суд також неправильно провів розподіл сплаченого за подання позову судового збору, не врахувавши, що у разі задоволення позову такий покладається на відповідача.
Відтак, сплачений позивачем судовий збір підлягав стягненню з відповідача в повному обсязі.
В апеляційній скарзі адвокат Золотухін О.О. просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу понесені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, попередня сума яких становить 7000 грн, однак доказів про понесені витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції на дату розгляду апеляційної скарги, матеріали справи не містять. 
Рішення суду в частині стягнення в користь ОСОБА_1 3% річних в сумі 58 грн 69 коп. не оскаржується, тому залишається без змін.
Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено – 25 червня 2026 року.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1,2 ч. 1 ст. 374,375, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
у х в а л и в: 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 жовтня 2025 рокув частині стягнення з  Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору в розмірі 2 грн 30 коп. та судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 21 грн 40 коп. змінити.
Стягнути з  Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 968 грн 96 коп. та судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 3750 грн 00 коп
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 жовтня 2025 року в частині стягнення в користь ОСОБА_1 3% річних в сумі 58 грн 69 коп. залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складений 25 червня 2026 року.

Головуючий:    Н.П. Крайник 

Судді:    Я.А. Левик

М.М. Шандра