441/132/26 2/441/420/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
19 травня 2026 року Городоцький районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Перетятько О.В.,
за участі секретаря Сороки М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Городок Львівської області справу за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Струс Наталії Ярославівни до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, Львівської районної державної адміністрації Львівської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання недійсними розпорядження та Державного акта на право приватної власності на землю, визнання права на земельну частку (пай), в порядку спадкування, -
в с т а н о в и в :
адвокат Струс Н.Я. в інтересах ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, Львівської районної державної адміністрації Львівської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання недійсним розпорядження голови Городоцької районної державної адміністрації № 9 від 11 січня 2002 року в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0, 6923 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області, визнання недійсним Державного акта Серія І-ЛВ № 043258 на право приватної власності на землю від 15 січня 2002 року та скасування його реєстрації в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 261, визнання права на земельну частку (пай) площею 0, 97 ум.кад.га, що на території Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ № 146645 від 22 травня 1997 року за реєстровим № 4119, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи тим, що позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак їй відмовлено у видачі такого свідоцтва, оскільки правовстановлюючий документ - Державний акт на право приватної власності на землю Серія І-ЛВ № 043258 Городоцькою райдержадміністрацією на ім`я померлого ОСОБА_2 виданий 15 січня 2002 року, тобто після смерті останнього, а відтак земельна ділянка не входить до складу спадщини, інше. Просила позов задовольнити.
Ухвалою судді від 13 лютого 2026 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, її представник ОСОБА_4 у заяві від 18 травня 2026 року вимоги підтримала, просила про розгляд справи за її відсутності.
Представники Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, Львівської районної державної адміністрації Львівської області та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, заперечень щодо заявлених позивачкою вимог не подали.
Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши заяви, матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Згідно статей 4, 12, 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.
Відповідно до статті 524 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Відповідно до частини 1 і частини 2 статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Із змісту позовної заяви, із копії свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , свідоцтва про укладення шлюбу Серія НОМЕР_2 , інших матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Згідно Витягу з Книги записів (реєстрації) сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на території Львівського району (колишня Завидовицька сільська рада) Львівської області від 10 вересня 2025 року видно, що ОСОБА_2 згідно Сертифікату Серія ЛВ № 146645 зареєстрованого за № 4119 від 22 травня 1997 року належало право на земельну частку (пай) площею 0, 97 ум.кад.га, що на території Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що убачається із копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 .
Із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 26 січня 2026 року видно, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 спадкова справа нотаріусом не заводилась.
Як убачається із довідки старости Завидовицького старостинського округу Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області № 99 від 10 вересня 2025 року, ОСОБА_2 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 значився зареєстрованим та проживав разом з дружиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 в порядку статті 549 ЦК УРСР фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка.
ОСОБА_3 , при житті, на випадок своєї смерті все своє майно з чого б воно не складалось, де б воно не знаходилось, яке їй належитиме на день смерті і на яке за законом матиме право, заповіла доньці ОСОБА_1 , що стверджується копією заповіту, посвідченого 06 лютого 2002 року секретарем виконкому Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області, за реєстровим № 46.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 .
Із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 21744039 від 07 жовтня 2009 року видно, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , Городоцькою державною нотаріальною конторою Львівської області 07 жовтня 2009 року заведено спадкову справу № 337/2009.
Листом-відповіддю державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори Львівської області Шаравара В.В. вих. № 24/02-14 від 23 січня 2026 року позивачці ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено, оскільки правовстановлюючий документ - Державний акт на право приватної власності на землю Серія І-ЛВ № 043258 Городоцькою райдержадміністрацією на ім`я померлого ОСОБА_2 виданий 15 січня 2002 року, тобто після смерті останнього, а відтак земельна ділянка не входить до складу спадщини.
Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується Державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
Із матеріалів справи убачається, що 15 січня 2002 року головою Городоцької районної державної адміністрації на ім`я ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданий Державний акт Серія І-ЛВ № 043258 на право приватної власності на землю площею 0, 6923 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області, на підставі Розпорядження № 9 від 11 січня 2002 року, тобто більше ніж через рік після смерті спадкодавця.
Державний акт Серія І-ЛВ № 043258 від 15 січня 2002 року зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під № 261.
Відповідно до статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації.
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною 2 статті 3 вищеозначеного Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Відповідно до глави 16 Цивільного Кодексу України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно.
Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 Постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 Цивільного Кодексу України, статті 15 Цивільного процесуального Кодексу України (2004 року), статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.
У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.
Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, всупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.
Згідно положень статті 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Отже, ураховуючи, що Розпорядження голови Городоцької районної державної адміністрації № 9 від 11 січня 2002 року і Державний акт Серія І-ЛВ № 043258 на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_2 від 15 січня 2002 року, видані після смерті спадкодавця, а отже в порушення вимог закону, суд визнає недійсними розпорядження в частині передачі в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0, 6923 га, що на території Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області та Державний акт Серія І-ЛВ № 043258, а також скасовує його реєстрацію в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 261.
Разом з цим, із матеріалів справи убачається, що 22 травня 1997 року на ім`я ОСОБА_2 виданий Сертифікат Серія ЛВ № 146645 на право приватної власності на землю (середню земельну частку), що зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на землю (середню земельну частку) за № 4119.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
З огляду на вищенаведене, ураховуючи фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин і досліджені судом під час розгляду справи докази, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 при житті набув право на земельну частку (пай) площею 0, 97 ум.кад.га, що на території Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області, згідно Сертифікату Серія ЛВ № 146645, а отже, таке право є об`єктом прав та обов`язків, що входить до складу спадщини, що спадщину після смерті ОСОБА_2 , у відповідності до положень статті 549 ЦК Української РСР, в порядку спадкування за законом прийняла його дружина ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та не оформила своїх спадкових прав, що ОСОБА_3 при житті на випадок своєї смерті склала заповіт від 06 лютого 2002 року, яким все своє майно заповіла доньці ОСОБА_1 , що інших спадкоємців, які б претендували на вищеозначене спадкове майно за законом чи за заповітом немає, відтак є підстави до визнання за позивачем права на земельну частку (пай) згідно означеного Сертифікату, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Керуючись статтями 4, 10, 89, 141, 209, 247, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, статтями 328, 373, 392, 1218, 1261 ЦК України, статтями 524, ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР, суд -
у х в а л и в :
позов задовольнити.
Визнати недійсним розпорядження голови Городоцької районної державної адміністрації № 9 від 11 січня 2002 року в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0, 6923 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Завидовицької сільської ради.
Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю Серія І-ЛВ № 043258 виданий на ім`я ОСОБА_2 15 січня 2002 року на підставі розпорядження голови Городоцької районної державної адміністрації № 9 від 11 січня 2002 року та скасувати його реєстрацію в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 261.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , проживаючою на АДРЕСА_2 ) право на земельну частку (пай) розміром 0, 97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі (на місцевості), що на території Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ № 146645, зареєстрованого в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на території Львівського району (колишня Завидовицька сільська рада) Львівської області за № 4119 від 22 травня 1997 року, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Головуючий суддя Перетятько О.В.