ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" квітня 2026 р.	 	Справа № 916/3764/25	
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Букарова Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,
за первісним позовом: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1; код ЄДРПОУ 26302595), 
до: Акціонерного товариства „Державний ощадний банк України” (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12Г; код ЄДРПОУ 00032129),
про виселення. 

За зустрічним позовом: Акціонерного товариства „Державний ощадний банк України” (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12Г; код ЄДРПОУ 00032129),
до: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1; код ЄДРПОУ 26302595),
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання продовжити договір.
За участю представників сторін:
від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради – Бондар А.Г., самопредставництво;
від АТ „Державний ощадний банк України” – Поперецький О.В., довіреність №19/4-02/853.
Обставини справи.
Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства „Державний ощадний банк України”, в якій просить суд виселити Акціонерне товариство „Державний ощадний банк України” з 294/1000 частин нежилих приміщень 1-го, 2-го, 3-го поверхів №501 загальною площею 271,3 кв. м., розташованих за адресою: місто Одеса, проспект Добровольського, 125, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.
В обґрунтування позовних вимог Департамент комунальної власності Одеської міської ради посилається на те, що строк дії договору оренди нежилого приміщення № 15/97 від 09.07.2010 закінчився, а відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення за актом приймання-передач орендованого майна. У зв`язку з чим позивач звернувся з відповідною позовною заявою до суду.
Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року прийнято позовну заяву Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до розгляду та відкрити провадження у справі № 916/3764/25. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21.10.2025 о 10:00 год.
06 жовтня 2025 року до суду від АТ „Державний ощадний банк України” надійшла заява про продовження строку для подання відзиву.
Ухвалою суду від 07.10.2025 заяву АТ „Державний ощадний банк України” про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву задоволено. Продовжено АТ „Державний ощадний банк України” строк для подання відзиву на позовну заяву до 01.11.2025 включно.
08 жовтня 2025 року до суду від АТ „Державний ощадний банк України” надійшов відзив на позовну заяву, в якому заявник зазначає, що вимога про виселення відповідача порушує права Банку, суперечить умовам договору оренди, законодавству та практиці Європейського суду з прав людини, враховуючи, що 1) Договір оренди є чинним і продовженим, адже неодноразово продовжувався; 2) автоматичне продовження договору відбулось через карантин і воєнний стан (Закон №1071-IX, Постанова КМУ №641, Постанова КМУ №634), відтак строк оренди діє і нині, без потреби додаткового оформлення угод; 3) відповідачем сумлінно виконуються умови договору, своєчасно сплачується орендна плата, комунальні послуги, проводиться ремонт та модернізація приміщення (у 2017 – 2024 рр. — ремонти, обладнання для інклюзивності, аварійна електромережа тощо); 4) бездіяльність Департаменту не може бути підставою для виселення; 5) банк має право на продовження договору без аукціону.
Отже, відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, вважаючи вимогу про виселення безпідставною, суперечливою та такою, що порушує норми законодавства та міжнародні стандарти прав людини.
Вказаний відзив на позовну заяву з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
08 жовтня 2025 року до Господарського суду Одеської області від Акціонерного товариства „Державний ощадний банк України” надійшла зустрічна позовна заява з вимогами до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, в якій заявник просить суд:
- Визнати бездіяльність Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, щодо неприйняття рішення про продовження згідно п. 2 ст. 18 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” договору оренди № 15/97 від 31.03.1999, нежитлового приміщення площею 294/1000 частин нежилих приміщень 1-го, 2-го, 3-го поверхів № 501 загальною площею 271,3 кв. м., розташованих за адресою: м. Одеса, проспект Добровольського, 125 незаконною;
- Зобов`язати Департамент комунальної власності Одеської міської ради продовжити з акціонерним товариством „Державний ощадний банк України” договір оренди договір оренди № 15/97 від 31.03.1999, нежитлового приміщення площею 294/1000 частин нежилих приміщень 1-го, 2-го, 3-го поверхів №501 загальною площею 271,3 кв. м., розташованих за адресою: м. Одеса, проспект Добровольського, 125, на тих самих умовах без проведення аукціону.
В обґрунтування зустрічного позову АТ «Ощадбанк» посилається на ті обставини, що має право на продовження Договору оренди укладеного з Департаментом комунальної власності Одеської міської ради щодо майна, розташованого за адресою: м. Одеса, проспект Добровольського, 125, без проведення аукціону згідно ч. 2 ст. 18 Закону №157-IX від 03.10.2019.
Ухвалою сулу від 13.10.2025 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву АТ „Державний ощадний банк України” до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання продовжити договір. Об`єднано первісний позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до акціонерного товариства „Державний ощадний банк України” про виселення із зустрічним позовом акціонерного товариства „Державний ощадний банк України” до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання продовжити договір, в одне провадження у межах справи № 916/3764/25. Запропоновано відповідачу за зустрічним позовом на протязі 15 днів з дня отримання даної ухвали надати суду та надіслати на адресу позивача за зустрічним позовом відзив на зустрічну позовну заяву з доказами його направлення позивачу. Запропоновано позивачу за зустрічним позовом надати до суду у 10-денний строк з дня отримання відзиву на зустрічний позов (у випадку його надання) надіслати на адресу відповідача за зустрічним позовом та суду відповідь на відзив з доказами його направлення відповідачу.
20 жовтня 2025 року до суду від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради надійшла відповідь на відзив, в якій заявник зазначає таке.
Щодо строку дії Договору оренди №15/97 від 31.03.1999, позивач за первісним позовом вважає, що дія постанови КМУ № 634 від 27.05.2022 не поширюється на спірний договір оренди, строк дії якого завершився 21.03.2021, тобто задовго до запровадження воєнного стану, а відтак посилання відповідача на цю норму є безпідставним та таким, що не має правового значення для вирішення спору
Щодо сумлінного виконання умов договору, своєчасної оплати орендної плати, комунальних послуг, проведення ремонту та модернізації приміщення, позивач за первісним позовом зазначає, що надані банком докази сплати комунальних послуг, виконання ремонтних робіт тощо, не мають жодного відношення до предмета доказування у цій справі та не підтверджують наявності у відповідача чинного права користування спірним приміщенням після закінчення строку дії договору оренди. Таким чином, здійснення таких дій не є доказом наявності у відповідача чинного права користування майном після припинення дії договору, а лише підтверджує належне виконання ним договірних зобов`язань у межах строку оренди
Щодо права відповідача на продовження договору без аукціону, позивач за первісним позовом наголошує, що орендар, що має право продовжити договір оренди без проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Відповідачем за первісним позовом не надано суду доказів скерування до Департаменту заяви про намір продовжити строк дії договору у строк, передбачений чинним законодавством, а також доказів того, що відповідачем подано Департаменту документи, які підтверджують відповідність критеріям підприємства, що надає соціально важливі послуги. З 21.03.2021 Договір оренди є припиненим у зв`язку із закінченням строку дії на який його було укладено, що повністю корелюється із п. 7.11. Договору оренди у новій редакції від 09.10.2010, відповідно до якого дія договору оренди припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.
Вказану відповідь на відзив з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
У підготовчому засіданні 21.10.2025 суд оголосив перерву в засіданні суду до 10:30 год. 18.11.2025.
29 жовтня 2025 року до суду від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому заявник зазначає, що договір оренди № 15/97 від 31.03.1999 припинив дію 21.03.2021, а подальше врегулювання питання його продовження могло відбуватися виключно за процедурою, визначеною Законом України № 157-ІХ та Порядком, затвердженим постановою КМУ № 483. Відтак, зустрічні вимоги про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання продовжити договір є необґрунтованими і недоведеними та не підлягають задоволенню, тоді як вимоги первісного позову про виселення ґрунтуються на законі та фактах припинення орендних правовідносин.
Вказаний відзив з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
30 жовтня 2025 року до суду від АТ „Державний ощадний банк України” надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких заявник зазначає, що Департамент, бездоказово та безпідставно зазначає, що введення на всій території України карантину та воєнного стану протягом певних періодів не є тією обставиною, що породжує продовження строку дії договору оренди, а нормативно-правові акти, які регулюють пов`язані з цими явищами питанням не є релевантними та не можуть застосовуватися до спірних правовідносин.
У відповіді на відзив Департаментом не спростовано тверджень, що Банк не отримував від позивача за первісним позовом повідомлення про не продовження Договору оренди спірного приміщення за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди. 
На думку Банку, він правомірно користується приміщенням, розташованим за адресою: проспект Добровольського, 125, м. Одеса, а Договір оренди є дійсним, а твердження про протилежне, викладене як у первісній позовній заяві, так і у відповіді на відзив не відповідає дійсності, та суперечать чинному в Україні законодавству.
Департаментом у відповіді на відзив не спростовано тверджень Банку, що позивач за первісним позовом не вчинив дій щодо продовження договірних правовідносин по оренді спірного приміщення та не продовжив Договір оренди на новий строк.
Впродовж липня 2020 року по липень 2025 року позивач за первісним позовом не заперечував щодо продовження договірних правовідносин із АТ «Ощадбанк», та своєю поведінкою підтверджував існування таких між сторонами, і лише 09.07.2025 повідомив про те, що Договір оренди приміщення (за адресою проспект Добровольського, 125, м. Одеса) закінчився і Департаментом розпочато претензійно-позовну роботу з повернення майна, так як таке не було повернуто територіальній громаді м. Одеса, що в свою чергу, вказує на принцип суперечливої поведінки в діях Орендодавця, що є неприпустимим та є порушенням прав Банку передбачених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та суперечить практиці Європейського суду з прав людини.
Департаментом у відповіді на відзив не спростовано тверджень про наявність у Банку права на продовження орендних правовідносин без проведення аукціону щодо оренди спірного нерухомого майна. Наявність у Банку права на продовження орендних правовідносин із Департаментом без проведення аукціону щодо оренди спірного нерухомого майна, однак бездіяльність позивача за первісним позовом, суперечлива поведінка останнього, пов`язана із ухиленням від продовження Договору оренди, призвела до виникнення спору щодо користування приміщенням, розташованим за адресою проспект Добровольського, 125, м. Одеса.
З огляду на вказане вище АТ «Ощадбанк» вважає, що всі доводи та обґрунтування позивача за первісним позовом, наведені останнім як у позовній заяві, так і у відповіді на відзив, не ґрунтуються на нормах чинного в Україні законодавства, а тому позов Департаменту не підлягає задоволенню.
Вказані заперечення на відповідь на відзив з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
05 листопада 2025 року до суду від АТ „Державний ощадний банк України” надійшла відповідь на відзив, в якому заявник зазначає про таке.
Банк вважає, що між сторонами не відбулось припинення Договору оренди, з огляду на прийняття Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів України відповідних нормативно-правових актів, якими було унормовано питання, пов`язані із продовженням строку дії договорів оренди, в т.ч. й комунального майна, у період з 12.03.2020, з огляду на запровадження обмежень поширення на теренах України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а з 24.02.2022 по теперішній час запровадженням в Україні воєнного стану через збройну агресію російської федерації
Також із тих (карантинні заходи та воєнний стан) обставин в АТ «Ощадбанк», наразі, відсутній обов`язок з повернення орендованого у Департаменту майна, що вказує на відсутність вини в діях Банку, як обов`язкової складової порушення орендного зобов`язання, від якого може нараховуватися неустойка в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України, що, в свою чергу, виключає можливість покладення на АТ «Ощадбанк» передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України відповідальності у вигляді сплати неустойки.
Окрім того слід зазначити, що із наданих Банком платіжних документів, пов`язаних зі сплатою орендної плати, вбачається, що останній впродовж 2020 – 2025 років щомісячно здійснює оплату Департаменту оренди за користування спірним приміщенням.
Доказів того, що Орендодавець не приймав таких платежів та/або змінив їх (платежів) призначення, в т.ч. направлення таких на погашення неустойки, Департаментом не надано та до дати подання відзиву у даній справі на зустрічну позовну заяву не доводилося до відому АТ «Ощадбанк».
Мало того, згідно Акту обстеження нежилих приміщень (розташованих за адресою проспект Добровольського, 125, м. Одеса) від 09.04.2024, затвердженого директором Департаменту комунальної власності Одеської міської ради Олександром Ахмеровим, комісією в складі заступника начальника орендного відділу Департаменту Інни Волкової, головного спеціаліста орендного відділу Департаменту Олени Решилової та головного спеціаліста орендного відділу КУ «Муніципальна служба комунальної власності Одеської міської ради» Дмитра Потапова, констатовано про відсутність заборгованості з оплати орендних платежів.
Окрім того, про відсутність заборгованості з оплати орендних платежів вказаним вище складом комісії наголошено і у Акті обстеження нежилих приміщень (розташованих за адресою проспект Добровольського, 125, м. Одеса) від 25.06.2025, затвердженого заступником директора Департаменту комунальної власності Одеської міської ради Юрієм Філіповим, копію якого (Акту) Департамент долучив як доказ до первісного позову.
Наведене вище вкотре вказує на те, що в діях відповідача за зустрічним позовом наявний принцип суперечливої поведінки, що є неприпустимим у правовідносинах господарювання, адже суперечить як п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, так і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .
Вказану відповідь на відзив з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 18.11.2025 закрито підготовче провадження у справі № 916/3764/25. Призначено справу до судового розгляду по суті на 16.12.2025 о 14:10 год. 
16 грудня 2025 року судове засідання не відбулось, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.
Ухвалою суду від 16.12.2025 постановлено здійснити розгляд справи № 916/3764/25 по суті впродовж розумного строку. Призначено судове засідання у справі на 27.01.2026 об 11:30 год. 
26 січня 2026 року до суду від АТ „Державний ощадний банк України” надійшла заява з додатком.
Вказану заяву з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
27 січня 2026 року судове засідання не відбулось, у зв`язку з технічним збоєм у роботі підсистеми відеоконференцзв`язку (ВКЗ) суду, про що господарським судом складено відповідний акт.
Ухвалою суду від 27.01.2026 призначено судове засідання у справі на 10.03.2026 о 14:10 год.
У судовому засіданні 10.03.2026 судом оголошено перерву в засіданні суду до 14:10 год. 09.04.2026.
У судовому засіданні 09.04.2026 судом оголошено перерву в засіданні суду до 11:20 год. 30.04.2026.
Представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у судовому засіданні 10.03.2026 та 30.04.2026 надав пояснення, в яких позовні вимоги за первісним позовом підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у заявах по суті справи. Проти задоволення зустрічного позову заперечив у повному обсязі, з підстав викладених у заявах по суті справи. 
Представник Акціонерного товариства „Державний ощадний банк України” у судовому засіданні 10.03.2026 та 30.04.2026 надав пояснення, в яких позовні вимоги за первісним позовом не визнав та у задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у заявах по суті справи. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у заявах по суті справи.
У судовому засіданні 30.04.2026 відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення і повідомлено представників сторін про час складення повного рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд
ВСТАНОВИВ:
Матеріали справи свідчать, що відповідно до п. 2.1., п. 2.2., п. 2.3. Положення про Департамент комунальної власності Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 17.03.2021 № 137-VIIІ (надалі - Положення), Департамент забезпечує реалізацію місцевої політики у сфері управління, ефективного використання та збереження майна комунальної власності територіальної громади м. Одеси, є органом приватизації об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси.
Департамент є уповноваженим органом, який виступає орендодавцем щодо єдиних майнових комплексів, нерухомого майна і споруд, майна, що не увійшло до статутного капіталу, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси, за виключенням майна, орендодавцем якого уповноважено виступати інший виконавчий орган Одеської міської ради.
Згідно з рішеннями Виконавчого комітету Одеської міської ради Департамент є балансоутримувачем нерухомого майна та іншого окремого індивідуально-визначеного майна.
Згідно з підпунктом "п" пункту 2.4. Положення на департамент покладено функцію здійснення претензійно-позовної роботи з питань, пов`язаних з реалізацією повноважень у сфері управління об`єктами комунальної власності.
Територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради, на праві комунальної власності належить об`єкт - нежилі приміщення 1-го, 2-го, 3-го поверхів № 501, який розташований за адресою: м. Одеса, проспект Добровольського, 125, загальною площею 922,6 кв. м. Вказане право підтверджується свідоцтвом про право власності серії САЕ № 027161 від 22.08.2011 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ЕАС № 4682314 від 11.06.2013.
31 березня 1999 року між Управлінням комунальною власністю (в подальшому перейменовано на Департамент комунальної власності Одеської міської ради), як орендодавцем, та Державним спеціалізованим комерційним Ощадним банком України (в подальшому перейменовано на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»), як орендарем, укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 15/97 (ннадалі – Договір).
Відповідно до умов п. 1.1. Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування приміщення загальною площею 897,8 кв. м., 1-го та 2-го поверху, розташоване за адресою: м. Одеса, проспект Добровольського, 125. 
Цей договір діє з 25.07.1998 до 31.03.2004 (п. 1.2. Договору).
Пунктом 2.1. Договору встановлено, що вступ орендаря у володіння та користування приміщенням настає одночасно з підписанням сторонами договору оренди та акту прийому-передачі вказаного приміщення.
Передача приміщення в оренду не спричиняє передачу орендарю права власності на це приміщення. Власником орендованого приміщення залишається міська рада (п. 2.2. Договору).
Відповідно до умов п. 4.6. Договору орендар зобов`язується в разі припинення договору оренди, повернути орендодавцеві орендоване приміщення у належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду.
Відповідно до умов п. 9.1. Договору умови договору зберігають силу протягом всього строку дії договору та у випадках, коли після його укладання, законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря.
Зміна або розірвання договору можуть мати місце за погодженням сторін. Одностороння відмова від виконання договору та внесених змін не допускається (п. 9.2. Договору).
Пунктом 9.4. Договору встановлено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на його продовження у разі належного виконання ним умов договору.
Дія договору оренди припиняється внаслідок закінчення строку, загибелі об`єкта оренди, достроково за згодою сторін або за рішенням суду, банкрутства орендаря (п. 9.6. Договору).
Взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регламентуються чинним законодавством (п. 9.7. Договору). 
Додатковим погодженням від 17.03.2000 змінено назву орендаря у тексті договору на «Одеське міське відділення № 7860 ВАТ «Державного ощадного банку України».
Додатковим погодження від 12.01.2001 встановлено, що з 12.01.2001 орендна плата за користуванням об`єктом оренди складатиме 4010,48 грн.
Додатковим погодження від 20.01.2003 встановлено, що з 20.01.2003 орендна плата за користуванням об`єктом оренди складатиме 4704,89 грн.
Додатковим погодження від 03.11.2003 встановлено, що з 01.11.2003 орендна плата за користуванням об`єктом оренди складатиме 5391,17 грн.
Додатковим погодженням від 03.06.2004 змінено п. 1.2. Договору в частині строку його дії: до 01.06.2005; встановлено, що з 03.06.2004 орендна плата за користуванням об`єктом оренди складатиме 2574,91 грн.
Додатковим погодження від 19.11.2004 встановлено, що з 19.11.2004 орендна плата за користуванням об`єктом оренди складатиме 1459,98 грн.
Додатковим погодження від 25.02.2005 встановлено, що з 23.02.2005 орендна плата за користуванням об`єктом оренди складатиме 1521,30 грн.
Додатковим погодженням від 28.02.2006 змінено п. 1.2. Договору в частині строку його дії: до 01.02.2007; встановлено, що з 28.02.2006 орендна плата за користуванням об`єктом оренди складатиме 1975,00 грн.
Додатковим погодженням від 13.07.2009 змінено п. 1.2. Договору в частині строку його дії: до 12.07.2011; встановлено, що з 13.07.2009 орендна плата за користуванням об`єктом оренди складатиме 12731,66 грн.
Надалі 09 липня 2010 року Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (в подальшому перейменовано на Департамент комунальної власності Одеської міської ради) та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (в подальшому перейменовано на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») укладено договір оренди нежилого приміщення № 15/97, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кривотенко Л.І. та зареєстровано в реєстрі № 3855 (надалі – Договір № 15/97), що підтверджується витягом з державного реєстру правочинів № 8748092 від 09.07.2010.
Відповідно до умов п. 1.1. Договору № 15/97 предметом договору є ті самі нежилі приміщення, зокрема 294/1000 частин нежилих приміщень 1-го, 2-го, 3-го поверхів № 501 загальною площею 271,3 кв. м., розташованих за адресою: місто Одеса, проспект Добровольського, 125.
Строк дії договору з 09.07.2010 до 09.07.2015, тобто 5 років (п. 1.3. Договору № 15/97).
При цьому, пунктом 7.5. Договору № 15/97 сторонами встановлено, що зміни та доповнення, які вносяться до договору, розглядаються сторонами протягом 20 днів і вносяться у тій самій формі, в якій укладено цей договір, тобто нотаріально посвідчуються.
Водночас згідно з п. 7.8. Договору № 15/97 сторонами, як і в первісному договорі, узгоджено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, що були передбачені договором.
У подальшому сторонами підписано низку додаткових договорів про внесення змін до Договору № 15/97, а саме:
- додатковий договір № 1 від 28.02.2013, яким змінено назву орендодавця на «Департамент комунальної власності Одеської міської ради»; змінено назву орендаря на «Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»; внесено зміни в частині порядку розрахунків орендної плати та в частині виключного використання об`єкта оренди під розміщення структурного підрозділу філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк»;
- додатковий договір № 2 від 25.12.2014, яким викладено в новій редакції пункт 1.3. договору: строк дії договору оренди продовжити на 5 (п`ять) років); внесено зміни в частині порядку розрахунків орендної плати;
- додатковий договір № 2 від 09.09.2015, яким викладено в новій редакції пункт 1.3. договору: термін дії договору оренди з 09.09.2015 до 09.09.2016; внесено зміни в частині порядку розрахунків орендної плати; доповнено розділи «Права і обов`язки Орендаря», «Відповідальність сторін» договору;
- додатковий договір № 3 від 11.10.2016, яким викладено в новій редакції пункт 1.3. договору: строк дії договору оренди до 11.10.2017;
- додатковий договір № 4 від 19.03.2018, яким продовжено на один рік термін дії договору з 19.03.2018 до 19.03.2019; внесено зміни в частині порядку розрахунків орендної плати.
Отже, як встановлено судом, після підписання Договору № 15/97, який посвідчений нотаріально, сторонами укладено ряд додаткових договорів про внесення змін до договору.
Вищенаведені додаткові договори про внесення змін до договору не є нотаріально посвідченими.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону № 2269-ХІІ у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Відтак, Договір № 15/97 фактично було продовжено на той самий термін і на тих самих умовах: з 20 березня 2019 року до 20 березня 2020 року та з 21 березня 2020 року до 21 березня 2021 року.
З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що строк дії Договору № 15/97 закінчився 21.03.2021 та на приписи Закону № 157 ІХ, який є спеціальним, Департамент комунальної власності Одеської міської ради не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин іншого порядку, ніж визначений цим законом. 
Дані обставини стали підставою для звернення Департаменту комунальної власності Одеської міської ради з позовною заявою до суду про виселення Акціонерного товариства „Державний ощадний банк України” з 294/1000 частин нежилих приміщень 1-го, 2-го, 3-го поверхів № 501 загальною площею 271,3 кв. м., розташованих за адресою: місто Одеса, проспект Добровольського, 125.
Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.
Крім того, 08.10.2025 Акціонерне товариство „Державний ощадний банк України” звернулось до суду з зустрічною позовною заявою Департаменту комунальної власності Одеської міської, в якій заявник просить суд:
- Визнати бездіяльність Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, щодо неприйняття рішення про продовження згідно п. 2 ст. 18 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” договору оренди № 15/97 від 31.03.1999, нежитлового приміщення площею 294/1000 частин нежилих приміщень 1-го, 2-го, 3-го поверхів № 501 загальною площею 271,3 кв. м., розташованих за адресою: м. Одеса, проспект Добровольського, 125 незаконною;
- Зобов`язати Департамент комунальної власності Одеської міської ради продовжити з акціонерним товариством „Державний ощадний банк України” договір оренди договір оренди № 15/97 від 31.03.1999, нежитлового приміщення площею 294/1000 частин нежилих приміщень 1-го, 2-го, 3-го поверхів №501 загальною площею 271,3 кв. м., розташованих за адресою: м. Одеса, проспект Добровольського, 125, на тих самих умовах без проведення аукціону.
Підстави звернення із зустрічним позовом.
Відповідно до Договору оренди нежитлового приміщення № 15/97 від 31.03.1999 Орендодавець (Департамент комунальної власності Одеської міської ради) передав, а Орендар (акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення площею 897,8 кв. м., 1-го та 2-го поверху розташованого за адресою: м. Одеса, проспект Добровольського, 125 (надалі - Договір № 15/97).
Відповідно до умов пункту 1.2. Договору № 15/97 цей договір дії з 25.07.1998 до 31.03.2004.
В подальшому строк дії Договору № 15/97 та обсяг орендованих приміщень змінювався неодноразово продовжувався за взаємною згодою сторін
09 липня 2010 року сторонами узгоджено новий предмет договору, а саме користування 294/1000 частин нежилих приміщень 1-го, 2-го, 3-го поверхів № 501 загальною площею 271,3 кв. м., розташованих за адресою: м. Одеса, проспект Добровольського, 125.
Сторонами 11.10.2016 укладено Додатковий договір № 3, згідно якого п. 1.3. розділу 1 «Предмет договору» викладено в новій редакції: « 1.3. Строк дії договору оренди до 11.10.2017». Отже, встановлено строк дії договору 1 (один) рік .
Додатковим договором № 4 від 19.03.2018 до Договору № 15/97 п. 1.3. розділу «Предмет договору» доповнено наступним «Продовжити термін дії цього Договору на один рік, а саме з 19.03.2018 до 19.03.2019».
Наведене вище вказує на те, що Договір № 15/97 було укладено, загалом, з урахуванням внесених змін, на 2 (два) роки 5 (п`ять) місяців та 8 (вісім) днів, з 11.10.2016 до 19.03.2020.
При цьому, відповідно до п. 7.8. Договору № 15/97 у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Заяви про припинення або зміну умов Договору № 15/97 у період з 19.03.2019 по 19.04.2019 від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради Банк не отримував.
З урахуванням внесених змін та згідно п. 7.8. Договору № 15/97 строк оренди приміщення тривав до 27.08.2021.
Крім того, період дії карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 складав з 12.03.2020 по 30.06.2023. 
Обмежувальні заходи вводились також органами місцевого самоврядування, зокрема розпорядженням Одеського міського голови № 218 від 15.03.2020 «Про тимчасове зупинення роботи об`єктів загального користування, розташованих у м. Одесі, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19» встановлено, що відповідно до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Указу Президента України від 13.03.2020 № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.03.2020 «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», розпорядження голови Одеської обласної державної адміністрації від 18.02.2020 № 97/ОД-2020 «Про заходи щодо запобігання занесенню і поширенню на території Одеської області гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом 2019 nCoV» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19 з 16 березня 2020 року з 00.00 тимчасово зупинити роботу об`єктів загального користування незалежно від форми власності та підпорядкування з присутністю більше 10 осіб, розташованих у м. Одесі, до особливого розпорядження міського голови та скасування обмежувальних заходів. Попередити керівників закладів, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, а також інших суб`єктів підприємницької діяльності про персональну відповідальність за невиконання цього розпорядження згідно з чинним законодавством України
З огляду на наявність обмежувальних заходів в діяльності Банку в період дії карантинних заходів, та у відповідності до прямої норми вказаного вище Закону, термін дії Договору № 15/97 продовжився на період дії карантину.
Крім того, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався і триває на сьогоднішній день.
АТ «Ощадбанк», впродовж 2020-2025 років, неодноразово звертався до позивача з письмовими заявами про необхідність документального оформлення продовження строку дії договорів оренди нерухомого майна, укладених між сторонами, в т.ч. й щодо оренди приміщення, розташованого за адресою: м. Одеса, проспект Добровольського, 125.
Однак відповідач за зустрічним позовом, всупереч чинному в Україні законодавству не визнає право Банку на оренду приміщення за адресою: м. Одеса, проспект Добровольського, 125, та звернувся до суду з первісним позовом до Банку про виселення. Зазначене свідчить про порушення відповідачем за зустрічним позовом прав Банку, змушує Банк звернутись із даним зустрічним позовом до суду.
Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.
Щодо вимог первісного позов, суд дійшов до таких висновків.
Приписи ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
У відповідності до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Пункт 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України визначає, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.
Частина 1 ст. 209 ЦК України встановлює, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зі змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як зазначено в ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
У відповідності до ч. 3 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Зі змісту ч. 3 ст. 640 ЦК України слідує, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Згідно з ч. 2 ст. 793 ЦК України (в редакції станом на час укладення договору та викладення договору у новій редакції) договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.
Приписи ч. 1 ст. 220 ЦК України встановлюють, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Водночас, як вже зазначалось судом, пунктом 7.5. Договору № 15/97 сторонами встановлено, що зміни та доповнення, які вносяться до договору, розглядаються сторонами протягом 20 днів і вносяться у тій самій формі, в якій укладено цей договір, тобто нотаріально посвідчуються.
Відтак, суд доходить висновку, що додатковий договір № 1 від 28.02.2013, додатковий договір № 2 від 25.12.2014, додатковий договір № 2 від 09.09.2015, додатковий договір № 3 від 11.10.2016 та додатковий договір № 4 від 19.03.2018 є нікчемними, оскільки сторонами не додержано вимоги Закону та п. 7.5. Договору № 15/97 щодо їх нотаріального посвідчення.
За таких обставин, строк дії договору у період з 10.07.2015 має обчислюватись з урахуванням домовленостей сторін відповідно до положень Договору № 15/97.
Зокрема, відповідно до п. 1.3. Договору № 15/97 строк дії договору оренди: з 09.07.2010 до 09.07.2015, тобто 5 років.
Відповідно до п. 7.8. Договору № 15/97 у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, що були передбачені договором.
Визначений у вказаному пункті порядок пролонгації договору узгоджується з положеннями ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №2269-XII від 10.04.1992, (чинним станом на момент закінчення строку дії договору, встановленого у договорі у новій редакції від 29.12.2009), відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Системний аналіз вищевикладених приписів законодавства дозволяє зробити висновок, що для продовження дії договору оренди необхідна наявність таких юридичних фактів: продовження користування орендарем орендованим майном та відсутність своєчасного письмового повідомлення однієї зі сторін договору про припинення або зміну умов договору.
Так, в матеріалах справи відсутні докази своєчасного письмового повідомлення однієї зі сторін договору про припинення або зміну умов Договору № 15/97, відтак суд приходить до висновку, що строк дії Договору № 15/97 автоматично пролонгований на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, тобто на 5 років, починаючи з 10.07.2015.
Суд не погоджується з доводами позивача за первісним позовом щодо закінчення строку дії договору оренди 21.03.2021, оскільки позивач, визначаючи такий строк, враховував додаткові погодження, відповідно до яких строк дії договірних відносин продовжувався, зокрема, додатковий договір № 1 від 28.02.2013, додатковий договір № 2 від 25.12.2014, додатковий договір № 2 від 09.09.2015, додатковий договір № 3 від 11.10.2016 та додатковий договір № 4 від 19.03.2018.
Отже, строк дії Договору № 15/97 автоматично пролонгований відповідно до умов договору на 5 років (той самий період, який визначений п. 1.3. Договору № 15/97) з 10.07.2015 до 10.07.2020.
Будь-яких інших додаткових договорів, погоджень до Договору № 15/97 матеріали справи не містять.
Відповідно до умов п. 4.7. Договору № 15/97 після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати орендодавцю нежилі приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі їх в оренду та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди. 
Пунктом 7.7. Договору № 15/97 встановлено, що після закінчення строку дії договору, орендар має переважне право на його продовження на нових умовах, у разі належного виконання ним умов договору та за відсутності у орендодавця наміру передачі об`єкта оренди на наступний термін на конкурсних засадах.
Пунктом 7.11. Договору № 15/97 встановлено, що дія договору оренди припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Відповідно до частин 1, 5 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Відповідно до ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
У постанові від 19.05.2020 у справі №910/719/19 Велика Палата Верховного Суду зробила наступні правові висновки: правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди також передбачені у статті 764 ЦК України, якою визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором; наведена норма визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.
Відсутність такого заперечення як в силу статті 764 ЦК України, так і за приписами частини другої статті 17 Закону №2269-XII, може мати прояв у "мовчазній згоді" і в такому випадку орендар саме в силу закону (а не за власною ініціативою в порядку частини третьої статті 17 Закону №2269-XII) може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Водночас 03.10.2019 Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ, у пункті 1 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" якого було передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01.02.2020 (за виключенням окремих зазначених норм).
Водночас згідно з пунктом 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІХ від 03.10.2019 з дня введення в дію цього Закону було визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XII від 10.04.1992.
Закон України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІХ від 03.10.2019 опублікований в офіційному друкованому виданні "Голос України" 26.12.2019, набрав чинності 27.12.2019 і введений в дію з 01.02.2020, а відтак саме з цієї дати підлягають застосуванню його приписи (за винятком окремих норм, наведених у розділі "Прикінцеві та перехідні положення").
За загальним правилом, якщо прийнятим нормативним актом порівняно з попереднім змінюється правове регулювання відносин в тій чи іншій сфері, то нові норми застосовуються з дати набрання ними чинності, якщо інше не визначено в самому нормативному акті (частина перша статті 5 Цивільного кодексу України).
Відповідно до пункту 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 частини другої статті 18 цього Закону, або 01.07.2020. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.
Отже, порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31.01.2020 та був передбачений Законом України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XII від 10.04.1992 (втратив чинність 31.01.2020), може бути застосовано до процедури продовження тих договорів, строк дії яких закінчився до 01.07.2020 включно, а щодо інших договорів оренди державного та комунального майна (строк дії яких закінчився після 01.07.2020) в силу вимог абзацу 3 пункту 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІХ від 03.10.2019 має застосовуватися порядок продовження, визначений цим Законом.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 914/2233/22, від 19.07.2022 у справі № 924/852/21, від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20).
Частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-IX передбачено, що законодавство України про оренду державного та комунального майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим, складається з цього Закону, інших законодавчих актів. Передача в оренду майна, що перебуває у комунальній власності, здійснюється органами місцевого самоврядування відповідно до вимог цього Закону.
У рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-р (II)/2020 зазначено, що принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
Із аналізу частини 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-IX слідує, що цей закон є спеціальним, який при регулюванні спірних правовідносин має перевагу над загальними нормами визначеним у статті 764 ЦК України та нормами інших нормативно-правових актів.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 грудня 2022 року у справі № 910/21725/21, від 28 лютого 2023 року у справі № 910/13661/21.
Правовий висновок щодо необхідності чіткого розмежування порядку та підстав продовження договорів оренди державного та комунального майна, передбачених нормами Закону України № 2269-XII (чинного до 31.01.2020) і Закону України № 157-ІХ (введеного в дію з 01.02.2020), викладено в постановах Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 907/720/20, від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 05.07.2022 у справі № 909/479/21, від 19.07.2022 у справі № 924/852/21, від 13.12.2022 у справі № 916/4073/21, від 27.12.2022 у справі № 910/21725/21, постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 26.09.2024 у справі № 902/489/23).
Слід зазначити, що визначеним у Законі України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ спеціальним порядком продовження договорів оренди державного та комунального майна не передбачено можливості автоматичної пролонгації договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, як це було врегульовано частиною 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 2269-XII, який втратив чинність.
Беручи до уваги те, що Договір № 15/97 не закінчився до 01.07.2020 включно, тому, суд приходить до висновку, що правовідносини щодо його подальшої пролонгації регламентовані спеціальним Законом України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІХ від 03.10.2019.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІХ від 03.10.2019 продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які: укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону; укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством (частина друга статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019).
З метою конкретизації процедури передачі державного та комунального майна в оренду Кабінетом Міністрів України розроблено Порядок передачі в оренду державного та комунального майна, затверджений Постановою КМУ від 03 червня 2020 р. № 483 (далі - Порядок), який визначає механізм передачі в оренду державного та комунального майна, включаючи особливості передачі його в оренду відповідно до положень Закону України “Про оренду державного та комунального майна”.
Відповідно до п. 134 Порядку продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону або без проведення аукціону в передбачених Законом випадках, що кореспондується із ч. 1 ст. 18 Закону України 157-IX.
Відповідно до Переліку підприємств, установ, організацій, що надають соціально важливі послуги населенню (додаток 4 до Порядку), підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, є акціонерне товариство “Державний ощадний банк України” (АТ “ОЩАДБАНК”), що є банківською установою державної власності, яка надає у касах банківських установ послугу із приймання і перерахування готівкових коштів за житлово-комунальні послуги під час забезпечення можливості не сплачувати комісію за надання такої послуги;
Пунктом 135 Порядку визначено, що орендар, що має право продовжити договір оренди без проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.
Якщо орендар не подав заяву про продовження договору оренди у зазначений строк, то орендодавець не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди повідомляє орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву у визначений Законом строк, та про необхідність звільнення орендованого приміщення і підписання акта приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого майна.
Якщо чинний орендар має заборгованість із сплати орендної плати, він не може звертатися із заявою про продовження договору оренду до моменту погашення ним такої заборгованості.
Пунктом 136 Порядку встановлено, що така заява подається шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі.
Якщо заява подається підприємством, установою, організацією, що надає соціально важливі послуги населенню, орендар подає також документи, що підтверджують відповідність критеріям, установленим абзацом другим цього пункту Порядку. Підприємства, установи, організації, що надають соціально важливі послуги населенню, визначаються згідно з додатком 4 (пункт 137 Порядку).
Вимога про подання заяви на продовження договору оренди державного і комунального майна разом з необхідними документами шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі (ЕТС) є імперативною та не містить альтернативних способів подання відповідної заяви. Така позиція викладена у постанові КГС ВС від 26 вересня 2024 року у справі № 902/489/23.
Отже, беручи до уваги, що позивач за зустрічним позовом Акціонерне товариство “Державний ощадний банк України” є установою, яка відповідно до додатку 4 до Порядку передачі в оренду державного та комунального майна надає соціально важливі послуги населенню, він дійсно має право на продовження строку дії договору оренди без проведення аукціону. Водночас реалізація такого права можлива виключно за умови суворого дотримання визначеної законодавством процедури.
Представник Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” зазначає, що останній впродовж 2020-2025 років, неодноразово звертався до Департаменту з письмовими заявами про продовження строку дії договорів оренди нерухомого майна, укладених між сторонами.
Так, дійсно, у матеріалах справи містяться листи Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України”, адресовані Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, зокрема:
Лист № 113.30/2849 від 06.07.2020, в якому банк звернувся до Департаменту з проханням продовжити термін дії договорів, в тому числі договору № 15/97 від 09.07.2010 адреса: м. Одеса, проспект Добровольського, 125;
Лист № 113.30/3122 від 20.07.2020, в якому банк повідомив в черговий раз про свій намір продовжити договори оренди, і просив Департамент повідомити своє рішення;
Лист № 72-06/11838/2025 від 30.01.2025, в якому банк звернувся із проханням надати пояснення щодо строків укладення 15 договорів оренди, по яких були виконані належні оцінки, в т.ч. й по приміщенню за адресою м. Одеса, проспект Добровольського, 125;
Лист № 72/4-06/85535/2025 від 30.06.2025, в якому банк вкотре звернувся до Департаменту з проханням повідомити про строки укладення нових договорів оренди або продовження строків дії раніше укладених договорів оренди приміщень, в т.ч. й приміщення, розташованого за адресою м. Одеса, проспект Добровольського, 125.
Водночас з урахуванням положень пункту 135 Порядку, заява про продовження договору повинна бути подана не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку його дії, тобто до 10 квітня 2020 року.
Крім того, відповідно до пункту 136 Порядку, така заява подається виключно шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі (ЕТС). 
З огляду на це, суд приходить до висновку, що подання орендарем звичайних листів у паперовій формі після закінчення строку дії договору не відповідає вимогам чинного законодавства та не може вважатися належним способом реалізації права на продовження договору оренди без проведення аукціону.
Отже, суд виснує, що дії орендаря свідчать про істотне порушення встановленого порядку продовження строку дії договору оренди, оскільки заяви про намір продовжити строк дії договору подані поза межами передбаченого строку, у неналежній формі та з недотриманням процедури, визначеної імперативними нормами Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-ІХ та Порядку, затвердженого постановою КМУ № 483.
Втім відповідачем за первісним позовом Акціонерним товариством “Державний ощадний банк України” не надано суду доказів того, що він звертався у межах встановленого спеціальним законом строку до Департаменту із заявою про намір продовжити строк дії договору через електронну систему. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 грудня 2022 року у справі № 916/4073/21.
Щодо невиконання Департаментом вимог з повідомлення орендаря про припинення орендних відносин, суд зазначає, що невчинення орендодавцем фактичних дій щодо скерування орендарю не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди повідомлення про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву у визначений Законом строк, хоча й порушує права орендаря, але таке порушення не є підставою для автоматичного продовження дії договору оренди комунального майна без аукціону, в силу положень статті 764 ЦК України та ч. 4 статті 284 ГК України, бо інакше мета, принципи та положення спеціального Закону № 157-IX будуть знівельовані.
Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 16.09.2024 у справі № 902/489/23.
Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-IX договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його укладено; укладення з орендарем договору концесії такого майна; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); припинення юридичної особи - орендаря або юридичної особи - орендодавця (за відсутності правонаступника); смерті фізичної особи - орендаря; визнання орендаря банкрутом; знищення об`єкта оренди або значне пошкодження об`єкта оренди.
У разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди (ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-IX).
Таким чином, суд приходить до висновку, що після закінчення строку дії Договору № 15/97 орендні правовідносини між сторонами припинились в силу прямої дії закону, а будь-яке подальше користування орендованим майном здійснювалося без належних правових підстав.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про виселення АТ „Державний ощадний банк України” з 294/1000 частин нежилих приміщень 1-го, 2-го, 3-го поверхів № 501 загальною площею 271,3 кв. м., розташованих за адресою: місто Одеса, проспект Добровольського, 125, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.
Щодо вимог зустрічної позовної заяви, суд дійшов до таких висновків.
11 березня 2020 року у зв`язку з розповсюдженням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Вказаною постановою на всій території України запроваджено карантин в період з 12.03.2020 по 03.04.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239 строк карантину продовжено до 24.04.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 291 строк карантину продовжено до 11.05.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 № 343 строк карантину продовжено до 22.05.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 строк карантину продовжено з 22.05.2020 до 22.06.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500 строк карантину продовжено до 31.07.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 строк карантину продовжено до 19.12.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції станом на дату подання позовної заяви, з урахуванням змін та доповнень) на території України установлено карантин до 30.04.2023.
Пунктом 41 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби?COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" затверджено перелік основних видів економічної діяльності, стосовно яких здійснюються обмежувальні протиепідемічні заходи, пов`язані із поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний закон набрав чинності 02.04.2020.
Суд зазначає, що положення пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено продовження строків, визначених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу на період дії карантину, стосуються виключно строків позовної давності та інших спеціальних цивільно-правових строків, прямо передбачених зазначеними нормами.
Водночас жодна із вказаних статей не регулює питання строку дії договорів оренди державного чи комунального майна.
Отже, зазначена норма не може бути підставою для продовження строку дії договору оренди комунального майна.
17 березня 2020 року прийнято Закон України № 530-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)”, який набрав чинності з дня його опублікування.
04 грудня 2020 року прийнято Закон України № 1071-IX “Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2”, яким серед іншого внесено зміни до таких законів: у пункті 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" підпункт 4 виключено; доповнено підпунктами 5 та 6 такого змісту:
"5) для суб`єктів господарювання, діяльність яких була заборонена/обмежена на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), строки дії договорів оренди державного та комунального майна, які закінчуються у цей період, продовжуються на період карантину та обмежувальних заходів, а також протягом одного місяця з дня його/їх закінчення;
6) суб`єктам господарювання, діяльність яких була заборонена у цей період, не нараховується та ними не сплачується орендна плата за договорами оренди державного або комунального майна" (пп. 6 п. 2 Прикінцевих перехідних положень).
Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень встановлено, що цей Закон набирав чинності 10.12.2020.
22 липня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (надалі – Постанова № 641).
Відповідно до п. 2 постанови № 641 (у редакції від 22.07.2020) залежно від епідемічної ситуації в регіоні або окремих адміністративно-територіальних одиницях регіону встановлюється “зелений”, “жовтий”, “помаранчевий” або “червоний” рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19 (далі - рівень епідемічної небезпеки).
Пунктом 3 Постанови № 641 (у редакції від 22.07.2020) встановлено, що рівень епідемічної небезпеки встановлюється за результатом оцінки епідемічних показників та визначається рішенням Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій, яке розміщується на офіційному інформаційному порталі Кабінету Міністрів України (за посиланням http://covid19.gov.ua). 
Відповідно до п. 15 Постанови № 641 (у редакції від 22.07.2020) на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено “червоний” рівень епідемічної небезпеки, додатково до протиепідемічних обмежень, передбачених для “зеленого”, “жовтого” та “помаранчевого” рівня епідемічної небезпеки, забороняються, серед іншого, провадження банківської та страхової діяльності, а також медичної практики, ветеринарної практики, діяльності автозаправних комплексів, діяльності з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, технічного обслуговування реєстраторів розрахункових операцій, діяльності з ремонту комп`ютерів, побутових виробів і предметів особистого вжитку, об`єктів поштового зв`язку.
Тобто чинним законодавством передбачено альтернативну можливість продовження договорів оренди державного та комунального майна у випадку, якщо діяльність суб`єкта господарювання була заборонена або обмежена на період встановлення карантину чи обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19.
Водночас, згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Таким чином, положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" в редакції Закону України № 1071-IX від 04.12.2020 на правовідносини між сторонами щодо строку дії Договору № 15/97 не поширюються, оскільки Договір №15/97 припинився 10.07.2020, тобто ще до набрання чинності вказаним законом, у зв`язку з чим посилання позивача за зустрічним позовом на наведену норму закону, як на підставу для пролонгації договору, є необґрунтованим.
Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 02.02.2022 у справі № 911/836/21.
Крім того, суд зазначає, що положення підпунктів 5, 6 пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України № 530-IX (у редакції із змінами, внесеними Законом № 1071-IX) встановлюють спеціальний правовий режим регулювання орендних відносин щодо державного та комунального майна на період дії карантину. При цьому законодавець пов`язує можливість продовження строку дії договору оренди, а також звільнення від сплати орендної плати виключно з фактом заборони або обмеження діяльності відповідного суб`єкта господарювання внаслідок запровадження протиепідемічних заходів.
Отже, необхідною та обов`язковою умовою застосування зазначених правових наслідків є наявність встановленого факту заборони або обмеження діяльності орендаря у відповідний період, що має підтверджуватися належними та допустимими доказами.
Разом з тим, як слідує з положень постанови Кабінету Міністрів України № 641, навіть у разі встановлення «червоного» рівня епідемічної небезпеки обмеження застосовуються диференційовано залежно від виду діяльності, а їх наявність підлягає доведенню у кожному конкретному випадку.
В матеріалах справи № 916/3764/25 відсутні, а АТ «Державний ощадний банк України» не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що у відповідний період банківська діяльність відповідача на території міста Одеси була заборонена чи обмежена у розумінні вказаних нормативно-правових актів.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави вважати, що у період липня 2020 року діяльність АТ «Ощадбанк» у місті Одесі була обмеженою чи забороненою, а відтак відсутні і підстави для застосування до спірних правовідносин положень законодавства щодо продовження строку дії договору оренди комунального майна.
Крім того, АТ “Державний ощадний банк України” посилається на введення в Україні воєнного стану у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, який у подальшому неодноразово продовжувався і триває.
Постановою Кабінету Міністрів України № 634 від 27.05.2022 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» установлено, що договори оренди державного та комунального майна, розташованого на визначених територіях, для яких не визначена дата завершення бойових дій або тимчасової окупації, строк дії яких завершується в період воєнного стану, вважаються продовженими до дати, що настає через шість місяців після дати завершення бойових дій або тимчасової окупації та визначається із урахуванням переліку визначених територій.
Суд критично оцінює посилання відповідача на введення в Україні воєнного стану та положення постанови Кабінету Міністрів України № 634 від 27.05.2022, оскільки зазначені норми регулюють особливості орендних правовідносин виключно щодо договорів оренди, строк дії яких закінчується у період дії воєнного стану та за наявності визначених законодавством умов.
Водночас, як встановлено судом, строк дії спірного договору оренди закінчився задовго до введення воєнного стану на території України. За таких обставин, положення постанови Кабінету Міністрів України № 634 від 27.05.2022 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Щодо сумлінного виконання обов`язків орендарем, як права на продовження строку дії Договору № 15/97, суд зазначає таке.
Наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.
З наведеного можна зробити висновок про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди можлива за умови дотримання встановленої процедури, наявності волевиявлення сторін та у разі припинення дії попереднього договору оренди і призводить до укладення договору оренди на новий строк, а не до його автоматичного поновлення. Суть такої реалізації зводиться до надання добросовісному орендарю переваги перед іншими особами за рівних запропонованих орендодавцю умов договору оренди.
Таким чином, підстави для поновлення договору оренди, вказані у ч. 1 ст. 764 ЦК України, ст. 18 Закону і у ст. 777 ЦК України не пов`язані одна з іншою, а згадані правові інститути (пролонгація договору на той же строк і на тих самих умовах і реалізація переважного права добросовісного орендаря) є взаємовиключними.
Відповідно до усталених правових висновків Верховного Суду порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди: із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права; укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об`єкт оренди для власних потреб. 
Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 904/5126/19.
Баланс захисту прав орендодавця та орендаря в тому і полягає, що власник-орендодавець захищений правом вибору, здавати або не здавати своє майно в оренду, та правом змінювати умови договору при його переукладенні на новий строк; орендар, який належно виконував свої обов`язки за договором оренди, захищений тим, що за прийнятності для нього нових умов, саме він має переважне право укладення нового договору перед будь-якими іншими особами (постанова Верховного Суду від 18.01.2021 у справі № 910/12017/17).
Оскільки, Акціонерне товариство “Державний ощадний банк України” звернулось вперше до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради лише 06.07.2020, після спливу дії Договору № 15/97, та з істотним порушенням процедури такого звернення, заявивши про намір реалізувати своє переважне право щодо укладення нового договору оренди на новий строк, то слід вважати переважне право орендаря на укладення договору оренди на новий термін втраченим.
Також посилання Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” на продовження дії Договору № 15/97 у зв`язку з подальшим перерахуванням позивачем орендної плати за вказаним договором, є хибними та безпідставними, оскільки проведення відповідної оплати не є безумовною підставою для продовження дії договору. 
Подібна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 03.06.2020 у справі № 916/1666/18.
Суд звертає увагу на внутрішню суперечливість правової позиції Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Так, з одного боку відповідач обґрунтовує свою позицію тим, що договір оренди є продовженим в силу прямих приписів законодавства, посилаючись на норми, прийняті у зв`язку із запровадженням карантину та воєнного стану. Водночас у поданій зустрічній позовній заяві відповідач фактично виходить із протилежного, оскільки просить визнати протиправною бездіяльність Департаменту комунальної власності Одеської міської ради щодо неприйняття рішення про продовження договору оренди та зобов`язати останнього здійснити таке продовження.
Отже, зазначена правова позиція є взаємовиключною, що свідчить про її непослідовність та відсутність належного правового обґрунтування. Крім того, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували протиправність бездіяльності Департаменту.
Натомість судом встановлено, що порядок продовження договору оренди державного та комунального майна, визначений спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-IX та Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 483, не був дотриманий саме АТ «Державний ощадний банк України». 
За таких обставин суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».
Відповідно до частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Щодо інших доводів сторін у справі, викладених в обґрунтування власних правових позицій по наявним спорам, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваних спорів, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для висновку про повну обґрунтованість первісного позову та про необґрунтованість зустрічного позову.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Решта доводів учасників справи та всі подані відповідно до процесуального закону докази судом уважно досліджені та розглянуті та не спростовують вказаного висновку суду. У справі «Руїз Торіха проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а за зустрічним позовом задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору по первісному позову покладаються на відповідача за первісним позовом, а витрати по сплаті судового збору по зустрічному позову покладаються на позивача за зустрічним позовом.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Первісний позов задовольнити повністю.
2. Виселити Акціонерне товариство „Державний ощадний банк України” (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12Г; код ЄДРПОУ 00032129) з 294/1000 частин нежилих приміщень 1-го, 2-го, 3-го поверхів № 501 загальною площею 271,3 кв.м., розташованих за адресою: місто Одеса, проспект Добровольського, 125, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1; код ЄДРПОУ 26302595).
3. Стягнути з Акціонерного товариства „Державний ощадний банк України” (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12Г; код ЄДРПОУ 00032129) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1; код ЄДРПОУ 26302595) суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп.
4. У задоволенні зустрічного позову відмовити.
5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Повне рішення складено 11.05.2026.

Суддя Нікітенко С.В.