ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 947/15744/26
Провадження № 3/947/1719/26

03.06.2026 року м. Одеса

Cуддя Київського районного суду м. Одеси Іванчук В.М., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції відносно:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП (протокол серії ЕПР1 № 632363 від 05.04.2026 року) – 

ВСТАНОВИВ:

 
05.04.2026 року о 00:50 год., м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, біля будинку № 26, водій ОСОБА_1 (далі – особа, що притягується до адміністративної відповідальності), керуючи електричним самокатом, без державного номерного занку у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів марки «DRAGER ALCOTEST» відповідно до якого у останнього виявлено1,19 %о (проміле) алкоголю.
 
За таких обставин особа, що притягується до адміністративної відповідальності порушила п.2.9 «Правил дорожнього руху» України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно п.2.9(а) «Правил дорожнього руху» України, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Адвокат Мурашко І.С. заперечував проти притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та просив закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
Так на думку сторони захисту працівниками поліції не доведено, що ОСОБА_1 керував саме електросамокатом, оскільки матеріали справи не містять відомостей про марку, модель, технічні характеристики чи інші дані, які б підтверджували наявність у самоката електродвигуна; на відеозаписах поліцейські та сам ОСОБА_1 використовували термін «самокат», а не «електросамокат», що, на думку захисту, виключає можливість достовірного встановлення виду транспортного засобу; відеозапис тривалістю 36 секунд, на якому зафіксовано рух особи на самокаті, не зазначений серед додатків до протоколу, має невідоме походження та не може вважатися належним і допустимим доказом; із зазначеного відеозапису неможливо достовірно ідентифікувати особу, яка керувала самокатом, а також встановити технічні характеристики самого пристрою; у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у розумінні законодавства України, а всі сумніви щодо доведеності вини відповідно до ст.62 Конституції України повинні тлумачитися на його користь; у зв`язку з наведеним захисник просив суд дослідити відеозапис з боді-камери працівника поліції та закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
Вислухавши пояснення захисника, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, а також інші матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є доведеною належними, допустимими та достатніми доказами.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконання постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню адміністративних правопорушень.
Згідно зі ст.280 КУпАП під час розгляду справи суд зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна конкретна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші істотні обставини. Такі дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, показаннями технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису, а також іншими документами.
Відповідно до п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Частиною першою ст.130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 632363 від 05.04.2026 року, 05.04.2026 року о 00 год. 50 хв. у м. Одесі, по вул. Фонтанська дорога, біля будинку № 26, ОСОБА_1 керував електричним самокатом без державного номерного знака у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України.
Факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Drager Alcotest», відповідно до якого результат огляду становив 1,19 проміле алкоголю. Вказаний результат є істотним, значно перевищує допустимі показники та сам по собі свідчить про наявність у особи стану алкогольного сп`яніння на момент проведення огляду.
Суд бере до уваги, що огляд було проведено у зв`язку з наявністю у працівників поліції підстав вважати, що особа, яка керувала транспортним засобом, перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Матеріали справи не містять об`єктивних даних, які б свідчили про примусове проведення огляду, фальсифікацію результату, несправність технічного засобу або інші істотні порушення процедури, які могли б поставити під сумнів достовірність результату огляду.
Оцінюючи доводи сторони захисту про те, що матеріалами справи нібито не доведено факт керування саме електросамокатом, суд зазначає таке.
Закон України № 2956-IX «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» закріпив у законодавстві поняття легкого персонального електричного транспортного засобу як колісного транспортного засобу, оснащеного та такого, що приводиться в рух електричними тяговими двигунами, із відповідною системою акумулювання електричної енергії.
При цьому для цілей застосування ч.1 ст.130 КУпАП визначальним є не наявність державного номерного знака, не реєстрація такого засобу та не отримання особою посвідчення водія відповідної категорії, а сам факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Правова заборона, передбачена п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, спрямована на недопущення участі у дорожньому русі осіб, які через стан сп`яніння становлять підвищену небезпеку для інших учасників дорожнього руху.
Сам по собі довід захисту про те, що в розмові між учасниками події використовувалося слово «самокат», а не «електросамокат», не спростовує змісту протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи. У побутовому мовленні електросамокат часто позначається словом «самокат», і таке скорочене слововживання не свідчить про те, що пристрій не був електричним або що працівник поліції не встановив характер транспортного засобу.
Суд враховує, що у протоколі про адміністративне правопорушення працівником поліції прямо зазначено транспортний засіб електросамокат. Відомості, внесені до протоколу, є первинним процесуальним джерелом доказової інформації у справі про адміністративне правопорушення. 
Доводи захисту фактично зводяться до припущення, що пристрій міг бути звичайним самокатом без електродвигуна. Однак такі твердження не підтверджені жодними належними доказами. Захистом не надано доказів того, що пристрій, на якому рухався ОСОБА_1 , не мав електродвигуна, не був обладнаний акумуляторною батареєю або не міг рухатися за рахунок електричної тяги. Натомість із матеріалів справи вбачається, що працівниками поліції було зафіксовано саме керування електросамокатом, а не пішохідний рух чи пересування на звичайному механічному самокаті.
Суд також відхиляє довід сторони захисту про те, що відсутність у матеріалах справи технічного паспорта, марки, моделі або заводського номера електросамоката виключає можливість притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Закон не ставить можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за керування у стані сп`яніння у залежність від обов`язкового вилучення транспортного засобу, встановлення його заводського номера, витребування технічної документації або проведення технічної експертизи. Такі відомості можуть мати допоміжне значення, однак їх відсутність сама по собі не спростовує факту керування транспортним засобом, якщо цей факт підтверджується сукупністю інших доказів.
Посилання сторони захисту на постанову Верховного Суду у справі № 127/5920/22 від 15.03.2023 року не спростовує висновків суду, а навпаки підтверджує, що використання електросамоката або подібного засобу, який приводиться в рух електричним двигуном, є діяльністю, пов`язаною з використанням джерела підвищеної небезпеки. У даній справі суд оцінює не цивільно-правові наслідки заподіяння шкоди, а факт участі особи у дорожньому русі на електричному персональному транспортному засобі в стані алкогольного сп`яніння.
Оцінюючи доводи захисту щодо недопустимості відеозапису тривалістю 36 секунд, суд зазначає, що відеозапис у справах цієї категорії є одним із можливих доказів, проте не є єдиним та виключним засобом доказування. Вина особи у справі про адміністративне правопорушення може бути встановлена сукупністю доказів, а саме протоколом про адміністративне правопорушення, актом огляду, результатом спеціального технічного засобу, поясненнями учасників події, відеозаписом та іншими матеріалами.
Відповідно до ст.252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Отже, навіть за наявності окремих зауважень сторони захисту до способу фіксації відеозапису, суд не позбавлений можливості оцінити його разом з іншими доказами та надати йому відповідну доказову силу.
Суд не приймає твердження захисту про те, що орган поліції не вправі долучати відеозапис до матеріалів справи після складення протоколу. Положення ст.251 КУпАП не містять заборони на долучення до суду матеріалів, які підтверджують обставини, викладені у протоколі, за умови, що такі матеріали стосуються події адміністративного правопорушення та можуть бути перевірені судом під час розгляду справи. Завдання суду полягає не у формальному відкиданні доказів з підстав, не передбачених законом, а у перевірці їх належності, допустимості, достовірності та достатності в сукупності.
Посилання захисту на те, що у протоколі зазначено лише боді-камеру № 471064, саме по собі не свідчить про недопустимість усіх відеоматеріалів, які надані суду разом із матеріалами справи. Якщо відеозапис стосується тієї самої події, того самого місця, часу та особи, а його зміст узгоджується з іншими доказами, суд має право надати йому оцінку відповідно до ст.252 КУпАП.
Доводи сторони захисту про те, що на відеозаписі нібито неможливо ідентифікувати особу, яка керувала самокатом, також не спростовують обвинувачення, оскільки факт керування оцінюється судом не ізольовано за одним коротким фрагментом, а в контексті всієї сукупності доказів. Після зупинки працівники поліції спілкувалися саме зі ОСОБА_1 , саме щодо нього було проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння, саме щодо нього складено протокол, а матеріали справи не містять даних про наявність іншої особи, яка б керувала зазначеним транспортним засобом або щодо якої могли б бути переплутані обставини події.
Суд також враховує, що сторона захисту, заперечуючи факт керування, не надала переконливого альтернативного пояснення перебуванню ОСОБА_1 у відповідний час і в зазначеному місці поряд із транспортним засобом, щодо якого працівниками поліції оформлено матеріали за ст.130 КУпАП. Твердження про недоведеність керування має характер припущення та не підтверджується фактичними даними, які б спростовували зміст протоколу та інших матеріалів справи.
Щодо посилань захисту на презумпцію невинуватості, передбачену ст.62 Конституції України, суд зазначає, що вказана гарантія підлягає застосуванню і у справах про адміністративні правопорушення, однак її зміст не означає, що будь-яке формальне заперечення особи або її захисника автоматично тягне закриття провадження. Сумніви мають бути обґрунтованими, істотними та такими, що випливають із матеріалів справи. У даному випадку доводи захисту не створюють розумного сумніву у доведеності вини ОСОБА_1 , оскільки спростовуються сукупністю досліджених доказів.
Суд бере до уваги, що стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 підтверджений спеціальним технічним засобом, результат огляду становить 1,19 проміле, а процедура оформлення матеріалів у своїй сукупності дає суду достатні підстави для висновку про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Склад адміністративного правопорушення у цій справі є наявним: об`єктом правопорушення є встановлений порядок забезпечення безпеки дорожнього руху; об`єктивна сторона полягає у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; суб`єктом є водій транспортного засобу; суб`єктивна сторона характеризується винною поведінкою особи, яка, усвідомлюючи факт вживання алкоголю, брала участь у дорожньому русі як водій.
Таким чином, досліджені судом докази є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою та у своїй сукупності підтверджують факт керування ОСОБА_1 електросамокатом у стані алкогольного сп`яніння. Істотних суперечностей, які б унеможливлювали висновок про винуватість особи, судом не встановлено.
Підстав для закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП суд не вбачає, оскільки подія адміністративного правопорушення та вина ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджені належними та допустимими доказами.
Враховуючи характер вчиненого адміністративного правопорушення, ступінь його суспільної небезпечності, обставини справи, особу правопорушника, а також те, що керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння створює реальну загрозу життю та здоров`ю інших учасників дорожнього руху, суд вважає необхідним і достатнім адміністративним стягненням накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Відповідно до ЗУ «Про судовий збір», судовий збір стягується із особи, яка притягується до адміністративної відповідальностіу разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до ст.40-1 КУпАП та п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з особи, що притягується до адміністративної відповідальності судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 665, 60 грн.
На підставі вищевикладеного,керуючись ст.ст. 268, 279, 280, 283, 284, ч.1 ст. 130 КпАП України, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» -

ПОСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1  правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.
Стягнути ОСОБА_1  судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на перше січня 2026 року, що складає 665, 60 (шістсот шістдесят п`ять) гривень (шістдесят) копійок. 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси.
Постанова пред`являється до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Київського районного
суду м. Одеси  Іванчук В. М.