ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" червня 2026 р. Справа№ 910/12455/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Бестаченко О.Л.
суддів: Скрипки І.М. 
Шаратова Ю.А. 

секретар судового засідання – Васильченко А.І.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 16.06.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства “Медичні закупівлі України”

на рішення Господарського суду міста Києва 
від 08.04.2026 (повний текст складено 23.04.2026) 
у справі № 910/12455/25 (суддя – Зеленіна Н.І.)

за позовом Державного підприємства “Медичні закупівлі України”
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Дойч-Фарм”
про стягнення 6 813 614,58 грн,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
Державне підприємство “Медичні закупівлі України” (далі за текстом – ДП “Медичні закупівлі України”, позивач, замовник) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Дойч-Фарм” (далі за текстом – ТОВ “Дойч-Фарм”, відповідач, постачальник) про стягнення 6 813 604,58 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив строки поставки фармацевтичної продукції (Оксаліплатин 50 мг та 100 мг) за Договором про закупівлю №09/424-10/2024 від 08.10.2024, у зв`язку з чим позивач просить стягнути пеню у розмірі 4 977 941,72 грн та штраф у розмірі 1 835 662,86 грн, нараховані на підставі п. 8.2 та 8.3.5 Договору.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі № 910/12455/25 позовні вимоги Державного підприємства “Медичні закупівлі України” задоволено частково.
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Дойч-Фарм” на користь Державного підприємства “Медичні Закупівлі України” пеню у розмірі 49 779,42 грн (сорок дев`ять тисяч сімсот сімдесят дев`ять гривень 42 копійки) та штраф у сумі 18 356,63 грн (вісімнадцять тисяч триста п`ятдесят шість гривень 63 копійки), 81 763,26 грн (вісімдесят одна тисяча сімсот шістдесят три гривні 26 копійок) витрат по сплаті судового збору.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Суд визнав вимоги позивача про стягнення з відповідача 6 813 614,58 грн неустойки (пені та штрафу), нарахованого на підставі пунктів 8.2., 8.3.5 Договору, обґрунтованими.
Однак місцевим судом було встановлено, що відповідачем отримано реєстраційне посвідчення 05.03.2025 за №UA/20792/01/01, за межами 60 денного строку, хоча заявка на реєстрацію лікарського засобу була зареєстрована 15.10.2024. Тобто реєстраційне посвідчення було оформлено вже після закінчення строку, встановленого п. 7.1.1 Договору, для його надання позивачу. Вказані обставини незалежно від волі та дій відповідача об`єктивно унеможливили виконання зобов`язань щодо своєчасного надання позивачу реєстраційного посвідчення за № UA/20792/01/01, в той час як ТОВ “Дойч-Фарм” невідкладно, після отримання такого посвідчення, було надано його копію ДП “Медичні закупівлі України”, а тому суд першої інстанції виснував, що наявні підстави для зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій на 99% до суми 68 136,05 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ДП “Медичні закупівлі України” звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі № 910/12455/25 в частині відмови ДП “Медичні закупівлі України”, а позов задовольнити повністю. Розгляд апеляційної скарги здійснювати без виклику сторін. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при вирішенні справи № 910/12455/25 судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено та не покладено в основу рішення обставини, що мали об`єктивне значення для правильного вирішення справи, та не було враховано її значний суспільний інтерес.
Звертає увагу колегії суддів, що єдиною підставою, якою суд першої інстанції обґрунтував своє передчасне рішення та зменшив суму штрафу є відсутність начебто завданої шкоди апелянту, а також зазначив, що стягнута неустойка не є джерелом отримання додаткових прибутків.
Апелянт вказує, що від здійснення своєї діяльності не отримує прибутку, як і не акумулює такі кошти у себе, адже є підприємством, що засноване на державній власності, утворене з метою організації та проведення процедур закупівель лікарських засобів, медичних виробів, тощо за бюджетні кошти. У випадку надходження коштів від санкцій ДП “Медичні закупівлі України” має обов`язок їх перерахувати до доходу бюджету, за кодом класифікації доходів бюджету 24060300 “Інші доходи”. 
Скаржник вказує, що в разі задоволення позову відповідач мав можливість уникнути для себе значних фінансових втрат, шляхом звернення до свого контрагента на відшкодування завданої ним шкоди.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2026 апеляційну скаргу ДП “Медичні закупівлі України” передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) – Бестаченко О.Л., суддів: Скрипки І.М., Шаратов Ю.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП “Медичні закупівлі України” на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі № 910/12455/25, призначено її до розгляду на 16.06.2026. Витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/12455/25.
08.06.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/12455/25.
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
18.05.2026 ТОВ “Дойч-Фарм” направило відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу ДП “Медичні закупівлі України” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі № 910/12455/25 залишити без змін.
Відповідач зазначає, що Господарський суд міста Києва абсолютно правильно встановив, що апелянт не зазнав жодних збитків, незручностей чи порушень майнових інтересів внаслідок затримки поставки. Більше того, ризик настання несприятливих наслідків був повністю нівельований наявною банківською гарантією, строк якої за згодою позивача було продовжено до 15.10.2025.
Стягнення штрафних санкцій у розмірі 6,8 млн грн при вартості договору 26,2 млн грн за умов відсутності реальних збитків є очевидно неспівмірним та порушує принцип справедливості, добросовісності та розумності.
Звертає увагу суду, що апелянт зайняв виключно формальну позицію: він двічі відхилив обґрунтовані прохання відповідача про продовження строків поставки (листи від 29.01.2025 та 11.04.2025), умисно створюючи умови для штучного накопичення штрафних санкцій, хоча договір не розривав і поставку прийняв. Поведінка апелянта, який намагається стягнути понад 6,8 млн грн з постачальника, що зекономив державі мільйони коштів та виконав зобов`язання в максимально короткі після реєстрації строки, суперечить засадам партнерства та справедливості.
Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
У судовому засіданні 16.06.2026 представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі № 910/12455/25 залишити без змін.
Позивач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, проте явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання не забезпечив, просив розглядати справу без виклику сторін.
Враховуючи заявлене в апеляційній скарзі клопотання про розгляд справи без виклику сторін, а також те, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторін, беручи до уваги, що сторонам було надано всі процесуальні можливості для реалізації наданих законом прав та зважаючи на строки розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника позивача за наявними матеріалами справи, які є достатніми для розгляду апеляційної скарги по суті.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
08.10.2024 за результатами проведення публічної закупівлі №UA-2024-09-05-012869-a між Державним підприємством "Медичні закупівлі України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм" укладено Договір про закупівлю №09/424-10/2024, який підписано уповноваженими представниками сторін за допомогою електронних цифрових підписів, а також скріплені електронною печаткою Товариства, за умовами пп. 1.1 п.1 якого постачальник бере на себе зобов`язання поставити замовнику фармацевтичну продукцію, асортимент, ціна та обсяг якої вказується в Специфікації (Додаток №1), що є невід`ємною частиною цього Договору (далі за текстом - продукція), а замовник прийняти таку продукцію та оплатити її в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник бере на себе зобов`язання поставити Замовнику фармацевтичну продукцію, асортимент, ціна та обсяг якої вказується в Специфікації (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього Договору, а замовник прийняти таку продукцію та оплатити її в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
За умовами пункту 3.4. Договору якщо інше не передбачено цим Договором, за загальним правилом, оплата Продукції за цим Договором здійснюється замовником на умовах попередньої оплати з урахуванням положень бюджетного законодавства та нормативно-правових актів, що регулюють питання здійснення попередньої оплати.
На виконання вимог Договору Замовник виконав своє зобов`язання, а саме здійснив попередню оплату за Договором, що підтверджується платіжним дорученням від 22.10.2024 №8114.
Пунктом 4 Специфікації до Договору передбачено, що у відповідності до п. 4.1 Договору, Постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції за Договором у строк - Партія № 1: Оксаліплатин для ін`єкцій (Оксаліплатин 50 мг), 46 076 флаконів, до 03 лютого 2025 року включно; Оксаліплатин для ін`єкцій (Оксаліплатин 100 мг), 57 474 флаконів, до 03 лютого 2025 року включно.
06.09.2025 Додатковою угодою № 4 до Договору Сторони дійшли згоди зменшити ціну продукції, а саме - Оксаліплатин (Оксаліплатин 50 мг) у кількості 46 076 флаконів на суму 8 832 769,20 грн без ПДВ (ціна за одиницю складає 191,70 грн); Оксаліплатин (Оксаліплатин 100 мг) у кількості 57 474 флаконів на суму 652 469,16 грн без ПДВ (ціна за одиницю складає 272,34). 
Листом 11.08.2025 № 1296 постачальник повідомив замовника про неможливість здійснити постачання продукції - Оксаліплатин (Оксаліплатин 50 мг) у кількості 40 флаконів.
12.08.2025 постачальником поставлено частину продукції Оксаліплатин (Оксаліплатин 50 мг) у кількості 46 036 флаконів та Оксаліплатин (Оксаліплатин 100 мг) у кількості 57474 флаконів, що підтверджується видатковою накладною від 12.08.2025 № 46366.
12.08.2025 замовник листом № 05/3187-08/2025 повідомив постачальника про відмову у прийнятті продукції за Договором у кількості 40 флаконів Оксаліплатин (Оксаліплатин 50мг), поставка яких не була здійснена в строк, визначений в п. 4 Специфікації до Договору.
Пунктом 8.1 Договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань, що виникають з цього Договору, Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством України.
Пунктом 8.2. Договору встановлено, що за кожне порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим Договором) продукції, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 (нуль цілих одна десята) відсотка від ціни продукції, строк поставки якої порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданої (несвоєчасно переданої, повернутої) продукції, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором, включаючи день виконання такого зобов`язання. За порушення строку поставки продукції понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від ціни продукції, строк поставки якої порушено. При цьому, відібрані зразки серій продукції для проведення лабораторного аналізу не вважаються непоставленими (неприйнятими).
У зв`язку з невиконанням ТОВ "Дойч-Фарм" належним чином взятих на себе зобов`язань за Договором, ДП "Медзакупівлі України" виставлено претензію ТОВ "Дойч-Фарм" від 20.08.2025 № 05/3310-08/2025 з проханням сплатити неустойку щодо договору про закупівлю № 09/424-10/2024 від 08.10.2024 у повному розмірі 6 813 604,58 грн.
Пунктом 8.4. Договору передбачено, що у разі застосування пені/штрафу постачальник зобов`язаний сплатити суму пені/штрафу протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати направлення замовником письмового повідомлення постачальнику.
Однак відповідач не сплатив штраф та пеню у визначені договором строки, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції під час ухвалення постанови, та оцінка аргументів учасників справи
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом – ГПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом – ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Так, договір, що укладений між сторонами, за своєю правовою природою є договором поставки.
Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Під час дослідження матеріалів справи колегією суддів встановлено, що 08.10.2024 між ДП "Медичні закупівлі України" та ТОВ "Дойч-Фарм" укладено Договір про закупівлю №09/424-10/2024, за умовами якого постачальник бере на себе зобов`язання поставити замовнику фармацевтичну продукцію.
Специфікацією до Договору передбачено, що у відповідності до п. 4.1 Договору, Постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції за Договором у строк - Партія № 1: Оксаліплатин для ін`єкцій (Оксаліплатин 50 мг), 46 076 флаконів, до 03 лютого 2025 року включно; Оксаліплатин для ін`єкцій (Оксаліплатин 100 мг), 57 474 флаконів, до 03 лютого 2025 року включно.
12.08.2025 постачальником поставлено частину продукції Оксаліплатин (Оксаліплатин 50 мг) у кількості 46 036 флаконів та Оксаліплатин (Оксаліплатин 100 мг) у кількості 57 474 флаконів, що підтверджується видатковою накладною від 12.08.2025 № 46366.
Постачальник не поставив замовнику частину товару в кількості 40 флаконів Оксаліплатин (Оксаліплатин 50мг).
12.08.2025 замовник листом № 05/3187-08/2025 повідомив постачальника про відмову у прийнятті продукції за Договором у кількості 40 флаконів Оксаліплатин (Оксаліплатин 50мг), поставка яких не була здійснена в строк, визначений в п. 4 Специфікації до Договору.
З огляду на вищевикладене, колегією суддів встановлено, що поставку товару було здійснено не в повному обсязі.
Відповідно до пункту 8.2. Договору за кожне порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим Договором) продукції, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 (нуль цілих одна десята) відсотка від ціни продукції, строк поставки якої порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданої (несвоєчасно переданої, повернутої) продукції, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором, включаючи день виконання такого зобов`язання. За порушення строку поставки продукції понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від ціни продукції, строк поставки якої порушено. При цьому, відібрані зразки серій продукції для проведення лабораторного аналізу не вважаються непоставленими (неприйнятими).
У пункті 8.3.1 сторонами погоджено, що у разі недотримання постачальником вимог підпунктів 7.1.1, 7.1.2 пункту 7.1 цього Договору, з постачальника крім пені та /або штрафу, зазначених у пункті 8.2 цього Договору, стягується штраф у розмірі 20 (двадцять) відсотків вартості непоставленої (неприйнятої) продукції.
Пунктом 8.3.5 Договору встановлено, що у разі непередачі постачальником в повному обсязі продукції, закупленої за кошти державного бюджету 2024 та/або 2025 та/або 2026 років постачальником сплачується штраф у розмірі 20 відсотків від ціни непоставленої продукції. При цьому постачальник не звільняється від зобов`язань щодо сплати пені та штрафу передбачених цим Договором, відшкодування замовнику документально підтверджених витрат, спричинених порушенням строків поставки, непередачею (несвоєчасною передачею) продукції, а також повернення на рахунок замовника суми попередньої оплати за недопоставлену продукцію, перерахованої замовником постачальнику, протягом 10 робочих днів від дати направлення замовником письмового повідомлення постачальнику, у тому числі шляхом стягнення згідно з вимогою замовника платежу за банківською гарантією забезпечення попередньої оплати на суму попередньої оплати.
Оскільки сторонами у п. 8.2, 8.3.5 погоджено нарахування штрафних санкцій (пеня та штраф) за порушення строків поставки товару та за непередачу постачальником в повному обсязі продукції, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 6 813 614,58 грн пені та штрафу є обґрунтованими.
Під час дослідження матеріалів справи колегією суддів встановлено, що у відзиві на позовну заяву відповідач просив зменшити розмір неустойки у зв`язку з затримкою надання МОЗ України реєстраційного посвідчення, відсутністю збитків від порушення зобов`язання за договором та значний розмір штрафу заявленого позивачем до стягнення. 
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Верховний Суд неодноразово та послідовно наводив висновки, згідно з якими застосування у ст. 551 ЦК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 910/15705/21, від 01.02.2023 у справі № 914/3203/21, від 22.05.2024 у справі № 911/95/20, від 18.12.2024 у справі № 921/320/24 та ін.). При цьому розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі; тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони, законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена права компенсації своїх майнових втрат; такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків; такими правилами є правила про неустойку, передбачені ст. 549-552 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 наголосила, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до ст. 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність / відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність / відсутність підстав для вчинення такої дії. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема у постановах від 05.09.2023 у справі № 907/583/22, від 28.11.2023 у справі № 916/1504/22, від 03.12.2024 у справі № 904/872/24, від 03.12.2024 у справі № 909/321/24 та ін.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зазначив, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою для зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин першої, другої ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
Отже, висновки Верховного Суду щодо застосування ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України є усталеними та загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) у залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.
Відповідно до п. 23-1 Постанови КМУ від 26.05.2005 №376 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації) лікарських засобів і розмірів збору за їх державну реєстрацію (перереєстрацію)" – строк перевірки реєстраційних матеріалів лікарського засобу на їх автентичність, який закуповується особою уповноваженою на здійснення закупівель у сфері охорони здоров`я, що подається на державну реєстрацію після визначення переможця процедури закупівлі, щодо якого надано копію документа, засвідчену підписом заявника або уповноваженого ним представника, що підтверджує визначення переможця процедури закупівлі, та прийняття рішення про державну реєстрацію або відмову в державній реєстрації такого лікарського засобу сумарно не може перевищувати 30 календарних днів. 
Матеріалами справи підтверджується, що реєстрація препарату тривала з 15.10.2024 (моменту подання заяви про державну реєстрацію лікарського засобу) до 05.03.2025 (дата видачі реєстраційного посвідчення на лікарський засіб).
Відповідач листом №859 від 29.01.2025 у зв`язку з затримкою у реєстрації препарату, звернувся до позивача з проханням продовжити строк поставки до 01.04.2025, але отримав відповідь про відмову у продовженні терміну поставки.
11.04.2025 відповідач листом №1016 повторно звернувся до позивача з проханням продовжити строк поставки препарату та продовжити термін банківської гарантії.
Позивач у продовженні термінів поставки відмовив, але продовжив термін банківської гарантії до 15.10.2025 за умови незмінності умов банківської гарантії та підтвердження сторонами своїх зобов`язань за ними.
Ухвалюючи рішення про зменшення заявленої позивачем до стягнення неустойки, суд першої інстанції врахував зазначені вище обставини, інтереси обох сторін, причини невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, наслідки порушення зобов`язання, вжиття відповідачем заходів до виконання зобов`язання, незначності прострочення поставки, відсутність прямої вини відповідача в несвоєчасному виконанні спірних зобов`язань, виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині поставки обумовленого товару, а також відсутність збитків позивача, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій на 99% до суми 68 136,05 грн.
Так, процедура розгляду заяви на реєстрацію лікарського засобу та саме оформлення реєстраційного посвідчення не залежить від будь-яких дій відповідача, а здійснюється МОЗ України відповідно до механізму проведення державної реєстрації (перереєстрації) лікарських засобів, застосування яких в Україні допускається тільки після такої реєстрації, що передбачено відповідним Порядком № 376.
Твердження скаржника про значну суспільну значимість лікарських засобів, які закуповувались за договором, не спростовують того, що штрафні санкції у загальному розмірі 6 813 614,58 грн, нараховані за прострочення поставки товару на загальну суму 26 200 313,03 грн, є неспівмірним наслідкам порушення.
Посилання скаржника на те, що штраф є бюджетними коштами, не має правового значення для вирішення питання про зменшення неустойки, оскільки ч. 3 ст. 551 ЦК України не містить винятків щодо суб`єкта-кредитора й публічний статус позивача не позбавляє суд дискреційних повноважень щодо зменшення заявленої суми штрафу, а державне фінансування договору саме по собі не є підставою для стягнення надмірних штрафних санкцій.
З огляду на викладене, апеляційний суд зазначає, що скаржником не наведено правових підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі № 910/12455/25.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Інші аргументи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не мають вирішального впливу на результат вирішення спору, тому з урахуванням принципу процесуальної економії не потребують детальної відповіді суду.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позову.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі № 910/12455/25 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Державного підприємства “Медичні закупівлі України” задоволенню не підлягає.
Розподіл судових витрат
Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати зі спати судового збору за розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі № 910/12455/25 покладаються на Державне підприємство “Медичні закупівлі України”.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Державного підприємства “Медичні закупівлі України” на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі № 910/12455/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі № 910/12455/25 залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02.07.2026. 

Головуючий суддя О.Л. Бестаченко 

Судді І.М. Скрипка

Ю.А. Шаратов