П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/16118/25
Провадження № 22-ц/4815/992/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді : Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.
учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Рівне апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2026 року, ухвалене в складі судді Панас О.В., дата складання повного тексту судового рішення не зазначена, у справі № 569/16118/25

в с т а н о в и в :

У серпні 2025 року  ОСОБА_1 звернулася з позовом до  ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно рішення Рівненським міським судом Рівненської області від 20 березня 2017 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 21 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
На даний час аліменти в стягнутому розмірі є недостатніми для забезпечення мінімальних потреб дитини та суперечить зазначеним нормам СК України, оскільки 
значно змінився розмір прожиткового мінімуму на дитину, а також те, що в законодавстві відбулись зміни щодо мінімального розміру частки з заробітної плати (доходу), яка буде стягуватись судом в рахунок аліментів.
Просила суд збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2017 року в справі № 569/9289/16-ц на стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліменти для утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили і до досягнення сином повноліття. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, задоволено частково.
Змінено спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 , які стягуються за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20.03.2017 (Справа № 569/9289/16-ц).
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/10 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати набрання рішенням законної сили.
У зв`язку із задоволенням позову про зміну способу стягнення аліментів, припинено з моменту набрання рішенням законної сили подальше примусове виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20.03.2017 року у справі № 569/9289/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
У разі наявності заборгованості по аліментах за виконавчим листом по справі № 569/9289/16-ц, проводити стягнення нарахованої заборгованості по аліментах до повного виконання.
У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить вказане судове рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано що відповідачем не доведено які саме витрати матеріального характеру він несе у зв`язку із наявними захворюваннями. Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що на утримання сина ОСОБА_3 має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/7 частини його заробітку.
Вказує, що визначений судом розмір частки аліментів є надуманим та жодною нормою закону він не встановлений.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції цим вимогам відповідає.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно рішення Рівненським міським судом Рівненської області від 20 березня 2017 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 21 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
26.08.2015 ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 (актовий запис № 2017). Подружжя є батьками чотирьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Дружина відповідача ОСОБА_11 , з 15.10.2023 по 16.08.2026 перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років.
Згідно виписки № 1761 із медичної картки стаціонарного хворого неврологічного відділення ОСОБА_2 відповідач хворіє на хронічну постравматичну енцефалопатію II стадії з цефалгічним, вестибулярним, мнестичним синдромами внаслідок забою головного мозку, перелому тім`яної та лобної кісток. Також має правобічний вузловий зоб І-ІІ ст., еутіреоз, гемангіому печінки, хронічний холецестит, реактивний панкреатит, мікроліт правої нирки. Відповідачу призначено курс лікування, санаторне-курортне лікування з реабілітацією, стацлікування 1-2 разу на рік.
З 13.03.2023 по 04.06.2024 року ОСОБА_2 проходив службу у ЗСУ, приймав участь у бойових діях, має статус учасника бойових дій, що підтверджується копіями документів. 
Наказом Дарницького районного суду м.Києва від 02.07.2024 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_12 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_7 у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду – 07.05.2024 року.
Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до положень ст.ст.183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.
Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.
У ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.
Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.
Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст.ст.182 - 184, 192 СК України.
Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17 і наведені норми та тлумачення спростовують доводи апеляційної скарги щодо безпідставності вимог позивачки про зміну способу стягнення аліментів.
У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як убачається із матеріалів справи, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що раніше визначений судом розмір аліментів недостатньо для задоволення потреб дитини та вказувала на зміну розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Встановивши, що предметом позову є не збільшення розміру аліментів, а зміна способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого рішення в частині задоволення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу відповідача, оскільки така зміна способу стягнення не порушить прав платника аліментів та відповідатиме інтересам як стягувача, якій законом надано право вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, так і інтересам їхньої спільної дитини, а тому висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими.
При цьому судом першої інстанції враховані всі суттєві обставини справи, дотримано баланс прав та інтересів обох сторін, стан здоров`я платника аліментів, відповідач є працездатним, навність на його утриманні чотирьох неповнолітніх дітей на утримання яких він сплачує аліменти за рішенням суду, дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною та обов`язку позивачки також приймати участь в утриманні дитини, у зв`язку із чим розмір аліментів на утримання сина сторін обґрунтовано визначено саме у розмірі 1/10 частки від його заробітку (доходу) щомісячно.
Доводи скаржника про те, що розмір аліментів повинен бути визначений в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно є необґрунтованими. Встановлений ч. 5. ст. 183 СК України розмір аліментів (1/4 частина заробітку, доходу) визначений для випадків, коли стягнення аліментів вирішується у наказному провадженні. У позовному провадженні (у тому числі при вирішенні питання про зміну способу стягнення аліментів) частка заробітку(доходу)матері,батька,яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з урахуванням обставин, визначених ст. 182 СК України.
Отже,суд першої інстанції всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належностіі допустимості, дав їм правильну оцінку на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», та правильно виходив з того, що є законні підстави для часткового задоволення позову.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2026 року залишити без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 16.06.2026 року.

Головуючий :        Гордійчук С.О.

Судді :         Боймиструк С.В.

Шимків С.С.