ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД 
Миколаївської області

Справа №477/1917/25 
Провадження №2/477/10/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року Вітовський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді - Семенової Л.М., 
при секретарі судових засідань – Сеніній В.О.,
розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в заочному порядку за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «АДОНІС АГРО ЮГ», про припинення права користування земельною ділянкою, зобов`язання повернути її власнику та стягнення плати за користування,

ВСТАНОВИВ:
10 вересня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «АДОНІС АГРО ЮГ», про припинення права користування земельною ділянкою, зобов`язання повернути її власнику та стягнення плати за користування, поданим через систему «Електронний суд» її представником – адвокатом Венгер Євгеном Валерійовичем, відповідно до якого позивач просить припинити право відповідача на користування земельною ділянкою з кадастровим номером 4823384700:11:000:0002, площею 7,0502 га, з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Шевченківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області та перебуває у ОСОБА_2 відповідно до договору про встановлення права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 27 грудня 2017 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 грудня 2017 року, номер запису про інше речове право 24226550, зобов`язати відповідача повернути вказану земельну ділянку її власнику ОСОБА_1 та стягнути з відповідача на користь позивача плату за користування земельною ділянкою за період з 2022 - 2024 роки у сумі 9000,00 грн.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що між сторонами 27 грудня 2017 року було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) на земельну ділянку площею 7,0502 га з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровим номером 4823384700:11:000:0002, яка розташована на території Шевченківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, який було зареєстровано приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу 27.12.2017 року, номер запису про інше речове право 24226550.
Відповідно до умов договору, власник надав у користування землекористувачу земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, щодо якої власник передає землекористувачу права володіння та право цільового використання (емфітевтичне право), зберігаючи за собою право розпорядження нею. Емфітевтичне право встановлене на невизначений строк. За користування земельною ділянкою емфітевт сплачує власнику плату у розмірі 3000,00 грн. на рік з дня державної реєстрації договору.
30 березня 2018 року ОСОБА_2 передав право користування спірною земельною ділянкою ТОВ «АДОНІС АГРО ЮГ».
У зв`язку з несплатою відповідачем коштів за користування земельною ділянкою утворилася заборгованість за період з 2022 по 2024 роки у розмірі 9000,00 грн.
Невиплата сум за користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, яка належить позивачу на праві власності, є системним невиконанням умов, передбачених договором щодо оплати за користування земельною ділянкою.
Оскільки відповідачем не виконані умови договору, позивач звернулася з позовом до суду.
Позивач ОСОБА_1 та її представник Венгер Є.В. у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи. Відзиву не надав.
Третя особа ТОВ «АДОНІС АГРО ЮГ» в судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно, про причини неявки представника не повідомила.
Оскільки доказів у матеріалах справи достатньо для ухвалення рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
З огляду на те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд ухвалив розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами загального позовного провадження.
Справа розглядається за наданими позивачем доказами. Докази, що спростовують позовні вимоги, відповідачем не надавались.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне.
Відповідно до частини 1 статті 102-1 Земельного Кодексу (далі ЗК) України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України.
Відповідно до частин першої-другої статті 407 Цивільного Кодексу (ЦК) України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач). Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.
Згідно зі статтею 410 ЦК України (у редакції закону, яка була чинною на день підписання договору) землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в повному обсязі, відповідно до договору. Землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом та ефективно використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення, підвищувати її родючість, застосовувати природоохоронні технології виробництва, утримуватися від дій, які можуть призвести до погіршення екологічної ситуації.
Частиною 5 статті 102-1 ЗК України (у редакції закону, яка була чинною на день підписання договору) передбачено, що укладення договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.
Згідно із частиною 9 статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) припиняються в разі: 1) поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; 2) спливу строку, на який було надано право користування; 3) відчуження земельної ділянки приватної власності для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 3-1) прийняття уповноваженим органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування рішення про використання земельної ділянки державної чи комунальної власності для суспільних потреб; 4) невикористання земельної ділянки для забудови в разі користування чужою земельною ділянкою для забудови протягом трьох років; 5) припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів емфітевзису та суперфіцію, укладених у рамках такого партнерства); 6) за згодою сторін договору емфітевзису, суперфіцію.
Статтею 141 ЗК України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій, крім перетворення державних підприємств у випадках, визначених статтею 120-1 цього Кодексу; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії; з) припинення права користування надрами у разі закінчення встановленого спеціальним дозволом на користування надрами строку користування надрами (у разі передачі земельної ділянки державної, комунальної власності користувачу надр для здійснення діяльності з користування надрами); и) невиконання акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства, вимог, визначених статтею 120-1 цього Кодексу.
Відповідно до статті 412 ЦК України право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; 2) спливу строку, на який було надано право користування; 3) викупу земельної ділянки у зв`язку із суспільною необхідністю. Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом.
Як вбачається з матеріалів справи земельна ділянка площею 7,0502 га, кадастровий номер 4823384700:11:000:0002 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Шевченківської сільської ради Миколаївського (Вітовського) району Миколаївської області належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину. Виданого 14.11.2002 року державним нотаріусом Жовтневої нотаріальної контори Миколаївської області.
Вказане підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 серпня 2025 року, № 440272836.
27.12.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), за умовами якого позивач як власник земельної ділянки передала відповідачеві (емфітевту) право володіння та право цільового використання (емфітевтичне право) на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, площею 7,0502 га з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4823384700:11:000:0002.
Відповідно до пункту 2.1 договору за користування земельною ділянкою емфітевт сплачує власнику плату у розмірі 3000 грн. 00 коп. на рік з дня державної реєстрації цього договору.
Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. та зареєстровано в реєстрі за №5284.
Вказане підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 серпня 2025 року, № 440272836.
Факт укладання вказаних договорів оренди відповідачем не оспорюється.
Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина 1 статті 629 ЦК України).
Частиною 2 статті 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Як підставу розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою позивач зазначає несплату встановленої сторонами при укладенні договору плати у розмірі 3000,00 грн. на рік, а саме за 2022-2024 роки у розмірі 9000,00 грн.
Враховуючи, що відповідачем як емфітевтом були порушені умови, передбачені договором про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), а саме несплата встановленої договором плати за 2022-2024 роки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо припинення права відповідача ОСОБА_2 на користування вказаною земельною ділянкою та зобов`язання повернути земельну ділянку позивачу як її власнику підлягають задоволенню.
Також позивачем заявлена вимога щодо стягнення з відповідача на її користь плати за користування земельною ділянкою за період з 2022 року по 2024 рік включно у розмірі 9000,00 грн.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог даного кодексу.
Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов`язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з частинами 1-2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Оскільки, відповідач вчасно не сплачував плату за користування земельною ділянкою протягом 2022-2024 років, порушив взяті на себе зобов`язання, доказів зворотнього відповідачем не надано, то позовні вимоги щодо стягнення заборгованості, підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1937,92 грн.
Керуючись статями 258, 259, 263, 265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Припинити право ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користування земельною ділянкою з кадастровим номером 4823384700:11:000:0002, площею 7,0502 га, з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Шевченківської сільської ради Миколаївського (Вітовського) району Миколаївської області, відповідно до договору про встановлення права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 27 грудня 2017 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 грудня 2017 року, номер запису про інше речове право 24226550.
Зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути земельну ділянку з кадастровим номером 4823384700:11:000:0002, площею 7,0502 га, з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Шевченківської сільської ради Миколаївського (Вітовського) району Миколаївської області, її власнику ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) плату за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 4823384700:11:000:0002, площею 7,0502 га, з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Шевченківської сільської ради Миколаївського (Вітовського) району Миколаївської області, за три роки (2022, 2023, 2024 роки) у сумі 9000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 1937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) грн. 92 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повне найменування сторін:
позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );
відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Л.М.Семенова