Справа № 130/2658/24
Провадження № 22-ц/801/1493/2026
Категорія: 20
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року	Справа № 130/2658/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Матківської М.В., Шемети Т.М.
з участю секретаря судового засідання: Закерничної А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 130/2658/24 за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння,
за апеляційною скаргою представника позивача  ОСОБА_1 - адвоката Бурятинського Вадима Олеговича на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 квітня 2026 року, ухвалене у складі судді Заярного А. М., -

встановив:
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння.
В заяві зазначав, що він є власником земельної ділянки - кадастровий номер 0521084200:05:002:0264, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 червня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі № 1-1288.
У серпні 2024 року позивач виявив, що належна йому земельна ділянка - кадастровий номер 0521084200:05:002:0264, з 03 січня 2018 року зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі сертифікату серія та номер ВН0355475, виданого на підставі розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації № 328 від 27 листопада 2017 року.
Рішенням № РВ-3200577112024 від 20 серпня 2024 року державний кадастровий реєстратор Відділу № 6 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у місті Києві Київської області відмовив позивачу у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, у звязку з перетином його земельної ділянки із земельною ділянкою з кадастровим номером 0521084200:05:002:0264. Площа співпадає на 100% (повне співпадіння).
Виходячи із того, що земельна ділянка з кадастровим номером 0521084200:05:002:0264 вибула з володіння позивача не з його волі просив її витребувати у відповідачки ОСОБА_2 на підставі статті 387 ЦК України.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 квітня 2026 року в задоволені позову відмовлено ( (т. 1 а.с. 240-247).
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бурятинський Вадим Олегович просить рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 квітня 2026 року скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, зокрема, застосування судом першої інстанції закону, який не підлягав застосуванню та незастосування закону, який підлягав застосуванню.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Путілін Євген Вікторович просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бурятинський Вадим Олегович апеляційну скаргу підтримали і дали пояснення аналогічні доводам викладеним в апеляційній скарзі.
Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Путілін Євген Вікторович просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін, якщо, посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку про часткове її задоволення.
Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_2 є добросовісним набувачем земельної ділянки з кадастровим номером 0521084200:05:002:0264, а помилки державних органів не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Бо в такому випадку це призведе до покладення на добросовісного набувача індивідуального і надмірного тягаря.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи 
Спадкодавиця позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спадкодавицею відповідачки ОСОБА_2 є ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Тобто, спадкодавеці як позивача, так і відповідачки – є повними тезками. 
Державний акт на право власності на земельну ділянку, № 991, серії ЯД № 381009, з кадастровим номером 0521084200:05:002:0264, площею 1.6063 га на території Носківецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, видано 16 серпня 2007 року на ім`я ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області від 21 листопада 2006 року № 627 «Про затвердження технічної документації із землеустрою та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки власникам сертифікатів на право на право на земельну частку (пай) на території Носківецької сільської ради» (т. 1 а.с. 10; 42-43).
02 червня 2009 року державним нотаріусом Жмеринської районної державної нотаріальної контори Вінницької області Суською С.В. було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким, спадкоємцем майна громадянки ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її син ОСОБА_1 . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з земельної ділянки площею 1.6063 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Носківецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, що належить спадкодавеці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯД № 381009, виданого 16 серпня 2007 року на підставі розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області № 627 від 21 листопада 2006 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010784200173, кадастровий номер 0521084200:05:002:0264 (т. 1 а.с. 9).
02 серпня 2016 року державним нотаріусом Жмеринської районної державної нотаріальної контори Вінницької області Мельничук А.Л. було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно з яким спадкоємицею зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 , 1915 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай) у землі, що перебувала в колективній власності КСП «Вільна Україна» села Носківці Жмеринського району Вінницької області, розміром 2,01 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належить спадкодавеці на підставі сертифікату серії ВН № 0355475, виданого Жмеринською районною державною адміністрацією 08 квітня 1997 року на ім`я ОСОБА_3 та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 10 квітня 1997 року за № 408 (т. 1 а.с. 38).
Розпорядженням Жмеринської районної державної адміністрації від 27 листопада 2017 року № 328, передано у власність громадянці ОСОБА_2 земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 1, 6063 га, на території Носківецької сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0521084200:05:002:0264 взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0355475 в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 38).
Згідно із Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права сформованого 15 січня 2018 року, земельна ділянка з кадастровим номером 0521084200:05:002:0264 передана в оренду Фермерському господарству «Дзялів» на підставі договору оренди землі від 10 січня 2018 року укладеного між Фермерським господарством «Дзялів» та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 40).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі правила: 1) втілене в першому реченні першого абзацу правило закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладене у другому реченні того ж абзацу правило охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплене у другому абзаці правило визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, потрібно тлумачити у контексті загального принципу, закладеного першою нормою (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "East / West Alliance Limited проти України" (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04).
За практикою ЄСПЛ, визнання права власності недійсним як таке не суперечить положенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції, водночас воно повинне бути не лише передбачене законом і мати законну мету, але й відповідати вимозі пропорційності. Потрібно встановити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав людини; пошук цього балансу притаманний Конвенції загалом. Цей обов`язковий баланс неможливо встановити, якщо зацікавлена особа несе надмірний індивідуальний тягар (рішення від 12 червня 2018 року у справі "Бейнарович та інші проти Литви" (Beinarovic and Others v. Lithuania), № 70520/10, 21920/10, 41876/11, пункт 138).
Позбавлення власності без виплати суми, обґрунтовано пов`язаної з її вартістю, зазвичай призводить до недотримання необхідного справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи і становить непропорційний тягар для заявника (див. рішення від 16 лютого 2017 року у справі "Кривенький проти України" (Kryvenkyy v. Ukraine), № 43768/07, пункт 45; від 09 грудня 1994 року у справі "Святі монастирі проти Греції" (The Holy Monasteries v. Greece), пункт 71, серія А № 301-А, від 10 червня 2021 року "Колишній король Греції та інші проти Греції" [ВП] (Former King of Greece and Others v. Greece) [GC], заява № 25701/94, пункт 89, ЄСПЛ 2000-XII).
Одночасно з додержанням принципу пропорційності оцінюється й дотримання принципу належного урядування.
У рішенні ЄСПЛ від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04, пункт 70) Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він зазначив, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Необхідність виправлення старої "помилки" не повинна зумовлювати непропорційне втручання у нове право, яке було набуте особою, що добросовісно покладалася на законність дій органу державної влади. Ризик будь-якої помилки, допущеної державним органом, має нести сама держава, і ці помилки не повинні виправлятися за рахунок інших третіх осіб. У контексті позбавлення права власності на майно, передане помилково, принцип належного урядування може не лише накладати на органи влади обов`язок оперативно виправити свою помилку, але й вимагати виплати адекватної компенсації або іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власнику (див., наприклад, рішення від 11 червня 2020 року у справі "Фортеця проти України" (Fortetsya, МРР v. Ukraine, заява № 68946/10, пункт 42, з подальшими посиланнями).
Помилки з боку державних органів мають слугувати на користь потерпілих осіб, особливо за відсутності конфлікту інших приватних інтересів (рішення ЄСПЛ від 13 грудня 2007 року у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), № 3257/05, пункт 40).
Отже, відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення майна в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки.
Принцип належного урядування, як правило, не має заважати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, що є наслідком їхньої власної недбалості. З іншого боку, потреба у виправленні попередньої несправедливості не має становити непропорційне втручання у право, щойно набуте особою, яка добросовісно покладалася на законність дій державного органу (рішення від 31 травня 2016 року "Вукушич проти Хорватії" (Vukusic v. Croatia), № 69735/11, § 64; від 12 червня 2018 року "Бейнарович та інші проти Литви" (Beinarovic and Others v. Lithuania), № 70520/10, 21920/10, 41876/11, пункт 140).
Переглядаючи цю справу апеляційний суд встановив, що розпорядженням Жмеринської районної державної адміністрації від 27 листопада 2017 року № 328, передано у власність громадянці ОСОБА_2 земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 1, 6063 га, на території Носківецької сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0521084200:05:002:0264 взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0355475 в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 38).
І саме на цю земельну ділянку з кадастровим номером 0521084200:05:002:0264, 16 серпня 2007 року було видано Державний Акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 381009, на підставі розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області № 627 від 21 листопада 2006 року, але на ім`я іншої ОСОБА_3 – тезки спадкодавеці відповідачки, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої є її син ОСОБА_1 , позивач у цій справі. 
Проте, питання пропорційності втручання у мирне володіння спірним майном та компенсації вартості цього майна при втраті позивачем ОСОБА_1 прав на нього, судом першої інстанції взагалі не досліджувалося та не розглядалося.
Отже, заявлені позивачем вимоги та питання які підлягали обов`язковому дослідженню при розгляді справи судом першої інстанції безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, зокрема Жмеринської районної державної адміністрації, яка не була залучена до участі у справі в якості співвідповідача.
Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, вони не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення (постанова Верховного Суду від 21.11.2022 у справі № 754/16978/21). 
Констатовані апеляційним судом порушення конвенційних гарантій, ураховуючи обставини цієї справи, не можливо усунути на стадії апеляційного провадження.
Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 761/23904/19, від 20.01.2021 у справі № 203/2/19).
Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті виключає необхідність надавати оцінку іншим аргументам скаржника, які стосуються передусім з`ясування обставин обґрунтованості / необґрунтованості позову, оскільки дослідженню цих обставин має передувати встановлення належного суб`єктного складу учасників спірних правовідносин.
Таким чином, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не застосував закон, який підлягав застосуванню через що зробив помилкові висновки щодо підстав відмови у позові.
Відповідно до пункту 1 частини1 та частини 2 статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; незастосування закону, який підлягав застосуванню – є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення. 
Відповідно до частини 4 статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин. 
Враховуючи, що судом першої інстанції зроблено помилкові висновки щодо підстав відмови у позові, а тому апеляційний суд дійшов висновку щодо зміни оскаржуваного судового рішення в частині відмови у позові.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 367; 368; 374; 376; 381; 382; 383; 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бурятинського Вадима Олеговича задовольнити частково.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 квітня 2026 року змінити в частині мотивів відмови у позові з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.
В решті оскаржуване судове рішення залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

Головуючий:  І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

Т.М. Шемета