УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/7318/24 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я. 
Категорія 44  Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Талько О.Б., Шалоти К.В. 
з участю секретаря
судового засідання Драч Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №279/7318/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки 
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Бугайов Дмитро Миколайович,
на рішення  Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я.,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь завдану джерелом підвищеної небезпеки матеріальну шкоду в сумі 23 998,04 грн та моральну шкоду в сумі 150 000,00 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 29 квітня 2023 року близько 20 год. 40 хв. в м. Коростені по вул. Воровського, 89, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила наїзд на її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався на велосипеді. Внаслідок ДТП її син ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому човникоподібної кістки лівої ноги, струс головного мозку, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи та виписним епікризом від 02.05.2023 КНП «Коростенська центральна міська лікарня».
У зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою було розпочато кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023060490000478 від 05.06.2023. Постановою слідчого СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Бовдура С.А. від 31.07.2023 зазначене кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Вказаною дорожньо-транспортною пригодою ОСОБА_2 завдано позивачу матеріальні збитки на загальну суму 23 998,04 грн, які складаються з: 2 080,00 грн - за пошкодження велосипеду спортивного на суму 1 550,00 грн, що підтверджується довідкою оцінювача ФОП ОСОБА_4 , а також витрати на проведення незалежної оцінки та визначення вартості пошкоджень велосипеду в сумі 530 грн, що підтверджується договором на проведення незалежної оцінки від 22.07.2024 та квитанціями про оплату за договором; 2 483,64 грн - витрати на придбання ліків у зв`язку із травмуванням у ДТП, що підтверджується фіскальними чеками, 19 434,40 грн - витрати на періодичні її переїзди особистим транспортом до м. Житомир для відвідування сина під час перебування її дитини на стаціонарному обстеженні в КП «Обласний медичний центр» у м.Житомирі у період з 03.08.2023 по 16.08.2023.
Вказує, що під час дорожньо-транспортної пригоди відповідачка була володільцем транспортного засобу «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 . Власником вказаного транспортного засобу відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_5 . Оскільки відповідачка ОСОБА_2 керувала джерелом підвищеної небезпеки та допустила зіткнення з її неповнолітнім сином ОСОБА_3 , який отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, вважає, що шкоду має відшкодовувати саме водій ОСОБА_2 незалежно від її вини.
Вважала, що відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
Крім того, у зв`язку із даною дорожньо-транспортною пригодою відповідачем завдано позивачу моральну шкоду, яку вона оцінює в 150 000,00 грн. Внаслідок ДТП неповнолітній син ОСОБА_3 отримав наступні ушкодження здоров`я: тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому човникоподібної кістки лівої ноги, струс головного мозку, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи та виписним епікризом від 02.05.2023 КНП «Коростенська центральна міська лікарня». У зв`язку з переломом кістки ноги ОСОБА_3 перебував у гіпсі 2,5 місяці, не міг пересуватися, йому було вкрай важко самому себе обслуговувати. Більш того, відразу після ДТП стан здоров`я ОСОБА_3 став погіршуватися, він не міг спати, постійно перебував у стресовому стані, була відсутня концентрація уваги. У зв`язку з цим, у травні 2023 року було проведено медичне обстеження ОСОБА_3 у лікаря-невролога, травматолога та психіатра (виписка з медичної книжки додається), за результатами якого за направленням лікаря-психіатра ОСОБА_3 був госпіталізований до КНП «Обласний медичний спеціалізований центр». Крім того, через ДТП ОСОБА_3 не зміг повноцінно закінчити 8 клас Коростенського ліцею № 9, у нього були постійні болі в нозі, що прямо обмежило його можливості обслуговувати себе, пересуватися, відвідування та безпосереднього навчання у ліцеї, підтримання стосунків із друзями та однокласниками тощо. За таких обставин, відповідачем на користь позивача має бути відшкодована моральна шкода в сумі 150 000,00 грн.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 травня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 563, 64 грн матеріальної шкоди та 25 000,00 грн моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення 25 000,00 грн моральної шкоди та ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 150 000,00 грн.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що моральна шкода полягає у відчутті позивачем, її неповнолітнім сином ОСОБА_6 ( ОСОБА_3 ), сильного фізичного болю та страждань, спричинених неочікуваним ушкодженням здоров`я, подальшим погіршенням стану здоров`я після ДТП, тривалою неможливістю нормально розвиватись та спілкуватись зі своїми однолітками-учнями у школі, жити у звичному режимі, відвідувати ліцей та опанувати необхідний обсяг навчального матеріалу. Він переніс сильний стрес, напругу, психологічний дискомфорт, душевні страждання, які були викликані дією джерела підвищеної небезпеки у дорожньо-транспортній пригоді. У подальшому, ОСОБА_6 ( ОСОБА_3 ) було встановлено інвалідність.
Звертає увагу, що завдання позивачу моральної шкоди обґрунтовується істотними змінами в житті позивача внаслідок отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості через дорожньо-транспортну пригоду, що безумовно внесло суттєві негативні корективи у життя позивача та призвело до необхідності небажаних змін та адаптації у зв`язку з вказаними обставинами, як-то неповноцінне навчання, моральні переживання у зв`язку з неможливістю вчасного та повного опанування навчальної програми, незручності у побуті тощо.
Зазначені фактичні обставини завдання моральних страждань дитині - ОСОБА_6 ( ОСОБА_3 ) не було взято до уваги судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення.
Крім того вважає, що судом не дотримано норми матеріального права, а саме статті 23 ЦК України, відповідно до якої розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Вимоги щодо розумності та справедливості при визначенні розміру відшкодування, як передбачено статтею 23 ЦК України, також судом не дотримано.
На переконання позивачки, суд не дослідив та не врахував наведені у позовній заяві обставини моральних страждань дитини, а також те, що після ДТП ОСОБА_6 ( ОСОБА_3 ) було встановлено інвалідність, та без жодних обґрунтувань оцінив такі моральні страждання у шість разів менше, тобто у 25 000,00 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Бугайов Д.М., звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на його незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 500,00 грн витрат на правову допомогу за підготовку апеляційної скарги та витрати зі сплати судового збору.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем не вірно визначено відповідача у даній справі, а суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 моральної та матеріальної шкоди.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Вказує, що станом на 29.04.2023 автомобіль «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 був застрахований в ПАТ «СК «УСГ», поліс №209107001. Сума страхового відшкодування за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 260 000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн.
Наголошує, що у п. 56, 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово зверталася увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.
Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 на час настання страхового випадку була застрахована у ПАТ «СК «УСГ», а заподіяна шкода не перевищує встановленого ліміту, то у даному випадку належним відповідачем у даній справі буде ПАТ «СК «УСГ».
Разом з тим, якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Зазначені правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц; від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц; від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справі №570/3439/16-ц; від 12.12.2018 у справі №372/51/16-ц; від 05.05.2019 у справі №554/10058/17.
На переконання відповідача, суд першої інстанції необґрунтовано частково задовольнив позов, розглядаючи справу в межах позовних вимог, проте судом не враховано, що одним із відповідачів у даній справі, без якого неможливо вирішити вимоги про стягнення матеріальної і моральної шкоди повинно бути ПАТ «СК «УСГ», яке є страховиком автомобіля.
Отже, оскільки позов пред`явлений не до всіх осіб, чиїх прав та інтересів стосується предмет спору, зокрема без залучення до участі у справі відповідача ПАТ «СК «УСГ», вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог.
Оскільки суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права та не залучив усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачів, вважає, що рішення суду першої інстанції за цією вимогою підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
На думку відповідача, сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн є необґрунтованою, та має бути зменшена до 10 000,00 грн та виплачена страховою компанією в межах ліміту відповідальності.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18).
Згідно ст.261 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г»і «ґ»пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - ТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплатна шкоду, заподіяну здоров`ю.
Сума страхового відшкодування за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 260 000,00 грн, а тому ліміт відповідальності страхової компанії за заподіяну моральну шкоду становитиме 13 000,00 грн (260 000х5%). Тому вважає, що обґрунтованою сумою моральної шкоди у даному випадку є саме 10 000,00 грн, які мають бути стягнуті зі страхової компанії ПАТ «СК «УСГ».
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. На обґрунтування відзиву зазначає, що в АТ «Страхова компанія «УСГ» була застрахована цивільно – правова відповідальність власника транспортного засобу «Нісан Кашкай», д.н.з. НОМЕР_1 , тобто ОСОБА_5 . Натомість шкоду її сину ОСОБА_3 було заподіяно внаслідок дій ОСОБА_2 , яка в момент її заподіяння була володільцем зазначеного транспортного засобу.
Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 керувала джерелом підвищеної небезпеки та допустила зіткнення з її неповнолітнім сином ОСОБА_3 , який отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості і в даному випадку на безумовній підставі матеріальну та моральну шкоду має відшкодовувати саме водій ОСОБА_2 незалежно від її вини та наявності застрахованої цивільно – правової відповідальності власника зазначеного транспортного засобу ОСОБА_5 .
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та їх вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Бугайов Д.М., підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 29 квітня 2023 року близько 20 год. 40 хв. в м. Коростені по вул. Воровського, 89, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила наїзд на неповнолітнього сина позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався на велосипеді.
Внаслідок ДТП син позивачки ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому човникоподібної кістки лівої ноги, струс головного мозку, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи та виписним епікризом №5225 від 02.05.2023 КНП «Коростенська центральна міська лікарня» (а.с.18).
Постановою слідчого СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 31.07.2023 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 05.06.2023 за №12023060490000478 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, закрито на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України у зв`язку з тим, що під час розслідування було встановлено, що причиною створення аварійної обстановки та виникнення дорожньо-транспортної пригоди і її наслідків стали недотримання вимог Правил дорожнього руху України неповнолітнім велосипедистом ОСОБА_3 (а.с.35). 
Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11.09.2023 позивача ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.184 ч.3 КУпАП, за те, що 29.04.2023 о 20.40 годині за адресою АДРЕСА_1 , вона ухилилась від передбачених законодавством обов`язків щодо виховання та здоров`я неповнолітньої дитини 01.04.2008 р.н., що призвело до того, що неповнолітній порушив ПДР та потрапив у ДТП.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25.12.2023 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, завданої неповнолітнім внаслідок вчинення ДТП було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 37 636,00 грн матеріальної шкоди, 2 000,00 грн витрат по оплаті послуг за визначення вартості збитку, 2 000,00 грн моральної шкоди, 2 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 1 073, 60 грн судового збору (а.с.97-100).
Постановою Житомирського апеляційного суду від 18.03.2025 рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25.12.2023 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 000,00 грн витрат зі сплати послуг щодо визначення вартості збитку - скасовано. В решті рішення залишено без змін (а.с.101-103).
Згідно довідки ФОП ОСОБА_4 ринкова вартість пошкоджених елементів велосипеда спортивного станом на 22.07.2024 може скласти 1 550,00 грн (а.с.39).
За договором №231/24 на проведення незалежної оцінки від 22.07.2024 послуги оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_4 позивачем сплачено 530 грн, що підтверджується розрахунковою квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №70157339 від 22.07.2024 (а.с.40-41).
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що належних та допустимих доказів того, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відбулась внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, відповідачкою не надані. Оскільки в добровільному порядку шкода, завдана неповнолітньому сину позивачки ОСОБА_1 дорожньо-транспортною пригодою не відшкодована, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача завданої матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди частково у розмірі 4 563,64 грн, оскільки вимога стягнення коштів в розмірі 19 434,40 грн на періодичні переїзди позивачки особистим транспортом з місця проживання до м. Житомира для відвідування сина під час перебування дитини на стаціонарному обстеженні в КП «Обласний медичний центр» за період з 03.08.2023 по 16.08.2023 у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я після ДТП, наданими доказами не підтверджено.
Разом з тим, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, характер та обсяг моральних страждань, перенесених неповнолітнім сином позивачки у зв`язку з перенесеними моральними стражданнями через отримані травми, та враховуючи, що аварійну обстановку, що стала причиною скоєння ДТП, було створено неповнолітнім сином позивачки ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що моральна шкода підлягає частковому задоволенню в розмірі 25 000,00 грн.
Проте, повністю з такими висновками суду погодитись неможливо, виходячи з наступного.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
У статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала ч.1 ст.1166 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до статті 979 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів.
Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування).
Вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством
Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Законом № 1961-IV на момент вчинення ДТП) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону).
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок.
Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону №1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
З огляду на зазначені вище норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV).
Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, провадження №14-176цс18.
Відповідно до статей 1166, 1187, 1188 ЦК України, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Під час розгляду справи встановлено, що відповідальність відповідача ОСОБА_2 як володільця транспортного засобу-автомобіля марки NISSAN Qashqai, рестраційний номер НОМЕР_2 на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди 29.04.2023 була застрахована згідно з полісом №209107001 у ПАТ«СК «УСГ», відповідно до якого страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну життю і здоров`ю складає 260 000,00 грн, шкода майну складає 130 000,00 грн, розмір франшизи становить 2 600,00 грн (а.с.157).
З аналізу наведених норм права вбачається, що у випадку, коли цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається саме на страховика, а не безпосередньо на страхувальника (володільця транспортного засобу).
При цьому особа, відповідальність якої застрахована, несе обов`язок перед потерпілим лише: у межах визначеної договором франшизи; у частині шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика; або у випадках, коли страховик відповідно до закону звільнений від обов`язку здійснювати страхове відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку, що боржником у деліктному зобов`язанні в межах страхової суми виступає страховик.
Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17, відповідно до якої особа, відповідальність якої застрахована, відшкодовує потерпілому лише різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, а також суму франшизи.
Відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки на момент ДТП була застрахована згідно з полісом №209107001 у ПАТ«СК «УСГ»; розмір заявленої до стягнення майнової шкоди не перевищує встановлений полісом ліміт відповідальності страховика за шкоду майну у сумі 130 000,00 грн; доказів відмови страховика у виплаті страхового відшкодування або відсутності у страховика обов`язку здійснювати таку виплату матеріали справи не містять, 
Проте суд першої інстанції на вказану обставину уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача завданої матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 4 563,64 грн, яка складається з витрат на придбання ліків у зв`язку із травмуванням дитина в ДТП на суму 2 483,64 грн та витрат за пошкоджений велосипед в розмірі 2 080,00 грн. 
Враховуючи положення статті 1194 ЦК України, а також правові висновки Великої Палати Верховного Суду, безпосередньо на відповідача може бути покладено обов`язок з відшкодування лише тієї частини шкоди, яка не покривається страховиком, а саме суми франшизи, визначеної умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у розмірі 2 600,00 грн.
З огляду на наведене рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 600,00 грн матеріальної шкоди. У задоволенні решти вимог про відшкодування матеріальної шкоди саме з володільця джерела підвищеної небезпеки слід відмовити. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю, є безпідставними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права.
Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Саме відповідач ОСОБА_2 на момент ДТП керувала транспортним засобом та була володільцем джерела підвищеної небезпеки, а тому є належним відповідачем у даній справі.
Наявність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не припиняє деліктного зобов`язання та не звільняє особу, яка завдала шкоду, від цивільно-правової відповідальності перед потерпілим, а лише створює додатковий механізм виконання такого обов`язку страховиком у межах страхової суми.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц дійсно зазначила, що у межах страхової суми основний тягар відшкодування шкоди покладається на страховика. Разом із тим наведений висновок не означає, що страховик є єдиним можливим відповідачем у справі або що пред`явлення позову безпосередньо до заподіювача шкоди є підставою для відмови у позові.
Положення статті 51 ЦПК України передбачають право, а не обов`язок позивача заявляти клопотання про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Відсутність у справі страховика не свідчить про пред`явлення позову до неналежного відповідача, оскільки особа, яка безпосередньо завдала шкоду, залишається суб`єктом спірного матеріального правовідношення.
Водночас доводи апеляційної скарги в частині того, що у межах страхового ліміту відповідальність за відшкодування шкоди покладається на страховика, заслуговують на увагу лише частково.
Так, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.
Положення пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілої особи.
Отже, у випадку, коли цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, а розмір завданої майнової шкоди не перевищує встановленого полісом ліміту відповідальності страховика, обов`язок з відшкодування такої шкоди у межах страхової суми покладається саме на страховика.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача всієї суми майнової шкоди не відповідає вимогам статті 1194 ЦК України та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду.
Разом із тим це не є підставою для повної відмови у позові, як помилково вважає апелянт, а свідчить лише про необхідність правильного визначення обсягу відповідальності відповідача.
Оскільки умовами полісу №209107001 передбачено франшизу у розмірі 2 600,00 грн, саме ця сума підлягає стягненню безпосередньо з відповідача, тоді як решта майнової шкоди у межах страхового ліміту підлягає відшкодуванню страховиком.
Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).
Згідно зі статтею 1193 ЦК України зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.
Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості.
Крім того, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.
Такий висновок міститься у постанови Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі №450/446/16-ц.
Колегія суддів вважає доведеним факт наявності моральної шкоди, яка заподіяна позивачу дорожньо-транспортною пригодою, що полягала у моральних стражданнях, переживаннях, пов`язаних із отриманням сином тілесних ушкоджень, пошкодженням майна та порушенні звичного способу життя її та сина.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, в рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Згідно ст.261 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, розмір якої у даному випадку становить 124,18 грн, виходячи з розрахунку: 2483,64 грн (витрати, понесені позивачем, на придбання ліків у зв`язку із травмуванням сина в ДТП) х 5%. 
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про доведеність факту наявності моральної шкоди, що завдана позивачу та її сину дорожньо-транспортною пригодою, що полягала у моральних переживаннях та порушенні нормальних життєвих стосунків, які призвели до погіршення стану здоров`я, колегія суддів вважає обґрунтованим. Розмір заподіяної моральної шкоди визначений з урахуванням вимог розумності і справедливості, враховуючи обсяг страждань позивача та відсутність у неї доказів на підтвердження розміру моральної шкоди на суму 25 000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про необхідність збільшення розміру моральної шкоди з 25 000,00 грн до 150 000,00 грн є необґрунтованими, не підтверджуються належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-81 ЦПК України та зводяться фактично до незгоди апелянта з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції.
Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру моральної шкоди суд повинен враховувати характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманих травм, істотність вимушених змін у його життєвих та сімейних відносинах, а також інші конкретні обставини справи.
Суд першої інстанції в повному обсязі дослідив надані сторонами докази та встановив факт отримання неповнолітнім тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості; проходження лікування; тимчасові обмеження у пересуванні та навчанні; наявність моральних переживань у зв`язку з ДТП.
Усі зазначені обставини суд врахував при визначенні розміру компенсації моральної шкоди.
При цьому судом також правомірно враховано іншу істотну обставину, а саме те, що причиною виникнення аварійної обстановки та настання дорожньо-транспортної пригоди стали дії самого неповнолітнього потерпілого.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано врахував поведінку потерпілого як обставину, що має істотне значення для визначення розміру моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України.
Посилання апелянта на встановлення дитині інвалідності також не може бути безумовною підставою для збільшення розміру моральної шкоди до 150 000,00 грн, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що встановлена інвалідність перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку саме з дорожньо-транспортною пригодою від 29.04.2023.
Надані апелянтом документи підтверджують факт проходження лікування та медичних обстежень, однак не містять категоричного висновку про те, що встановлення інвалідності стало виключно наслідком отриманих у ДТП тілесних ушкоджень.
Також апелянтом не доведено, що визначений судом розмір компенсації у 25 000,00 грн є явно неспівмірним характеру та обсягу моральних страждань або суперечить засадам розумності та справедливості.
Фактично доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до переоцінки доказів та незгоди із визначеним судом розміром моральної шкоди, що саме по собі не є підставою для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення.
Разом з тим, безпідставними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо необхідності зменшення розміру моральної шкоди до 10 000,00 грн.
Відповідно до статей 23, 1167 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню з урахуванням характеру та обсягу фізичних і душевних страждань потерпілого, ступеня тяжкості отриманих тілесних ушкоджень, тривалості лікування, вимушених змін у способі життя та інших істотних обставин.
Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок ДТП неповнолітній потерпілий отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, тривалий час перебував на лікуванні, був обмежений у пересуванні, навчанні та звичному способі життя, зазнав фізичних і душевних страждань.
При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції врахував характер правопорушення, тривалість лікування, ступінь страждань потерпілого, а також обставини виникнення ДТП, у тому числі поведінку самого потерпілого, та дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди у сумі 25 000,00 грн, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Посилання апелянта на статтю 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки зазначена норма регулює межі відповідальності страховика за виплату моральної шкоди, але не обмежує право потерпілого на відшкодування моральної шкоди безпосередньо від особи, яка її завдала, у порядку статей 23, 1167, 1187 ЦК України.
Таким чином, підстав для зменшення визначеного судом розміру моральної шкоди або для повної відмови у позові не вбачається.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Бугайов Дмитро Миколайович, підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині відшкодування з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення цих вимог, а врешті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За таких обставин рішення в частині стягнені стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору необхідно змінити, зменшивши його розмір з 295,64 грн до 276 грн.
Разом з тим, з гідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).
Враховуючи, що позивачку ОСОБА_1 , яка є законним представником дитини з інвалідністю до 18 років, звільнено від сплати судових витрат на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 та п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 127 грн. 18 коп.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.2 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд 
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Бугайов Дмитро Миколайович, задовольнити частково.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 травня 2025 року в частині відшкодування з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення цих вимог.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 600,00 грн матеріальної шкоди. У задоволенні решти вимог про відшкодування матеріальної шкоди відмовити. 
Рішення в частині відшкодування моральної шкоди залишити без змін. 
Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору змінити, зменшивши його розмір з 295,64 грн до 276,00 грн.
Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 127,18 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 15 травня 2026 року.

Головуючий Судді