ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
58601, м. Чернівці, вул. О.Кобилянської, 14, тел. 52-47-40, inbox@cv.arbitr.gov.ua

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року  	Справа № 926/1131/26	
За позовом Державного підприємства Міністерства оборони України “Агенція оборонних закупівель” 

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “ТАКТИК ПРО” 
про стягнення штрафних санкцій за договором в сумі 245 700,00 грн

Суддя Проскурняк О.Г.
Секретар судового засідання Гончар А.Ю.

Представники сторін:
Від позивача (в режимі ВКЗ) – адвокат Барабаш М.Ю.
Від відповідача – (в режимі ВКЗ) – адвокат Галя Є.С.

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" звернулось до Господарського суду Чернівецької області із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТИК ПРО" про стягнення штрафних санкцій за договором в сумі 245 700,00 грн.
Стислий виклад позиції позивача.
Позов обґрунтований тим, що 11 червня 2024 року між Державним підприємством Міністерства оборони України “Державний оператор тилу” (правонаступник – Державне підприємство Міністерства оборони України “Агенція оборонних закупівель”) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ТАКТИК ПРО” укладено державний контракт (договір) про закупівлю № 257/06-24 РМ.
Відповідно до умов Договору, Постачальник зобов`язується поставити Замовнику Рюкзак бойовий індивідуальний, вид 5, найменування, перелік, характеристики, обсяг, яких визначені в Специфікації, а Замовник - прийняти та оплатити Товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Як вказує позивач, поставка Товару відбулась з порушеннями строків поставки, у зв`язку із чим, відповідачу нараховану пеню, передбачену умовами Договору, за порушення останнім взятих на себе зобов`язань в сумі 245 700,00 грн.
У своєму запереченні на клопотання від 10 червня 2026 року представник позивача звертає увагу, що клопотання про зменшення розміру стягуваних штрафних санкцій надійшло вже після закриття підготовчого провадження, не містить жодного посилання на причини, з яких відповідне клопотання не було заявлене в підготовчому засіданні, а тому підлягає залишенню без розгляду.
Також представник зазначав, що відповідач погодився з умовами Договору, зокрема, строком поставки, розміром пені, а тому позов підлягає задоволенню.
Стислий виклад позиції відповідача.
У своєму відзиві на позов від 15 травня 2026 року відповідач повністю не визнає позовні вимоги та вважає їх безпідставними.
Так, відповідач зазначає, що незначне порушення строків постачання спричинені частими та тривалими відключеннями електричної енергії у 2024 році, частими повітряними тривогами, тривалими блокування кордону з боку Польщі та Угорщини, як наслідок, надзвичайно величезні черги для проходження митного оформлення імпортних сировини та матеріалів. Відповідач фактично вжив всіх залежних від нього засобів для подолання таких труднощів та викликів задля своєчасного та якнайшвидшого постачання товару для потреб військовослужбовців.
На думку представника відповідача, незважаючи на загальновідомі обставини, позивач не справедливо забажав скористатись правом, визначеним Сторонами у п. 8.2.1. Договору, нарахувати штрафні санкції.
Крім того, позивач не погоджується з розміром нарахованої пені, оскільки на його думку, розмір пені слід розраховувати не визначений у Договорі, а передбачений Господарським кодексом.
Також, на переконання представника позивача, день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені.
Крім цього, у своєму відзиві на позов від 05 травня 2026 року та клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій від 02 червня 2026 року відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій.
Можливість зменшення штрафних санкцій відповідач обґрунтовує відсутністю понесених позивачем збитків, постійна потреба відповідача у достатній кількості обігових коштів, необхідних для придбання (замовлення) імпортної сировини та складових для виготовлення продукції.
Також, представник відповідача вказує, що відповідно до Наказу Міністра оборони України, ТОВ “ТАКТИК ПРО” є критично важливим для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань в особливий період. У відповідача наявні кредиторські заборгованості перед контрагентами, за кредитними договорами, які укладені для відновлення обігових коштів.
До того ж, представника зазначає, що застосування штрафних санкій ускладнить виплату заробітної праці працівниками.
Процесуальні дії по справі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 березня 2026 року, судову справу № 926/1131/26 передано на розгляд судді Проскурняку О.Г.
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 26 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 27 квітня 2026 року.
Ухвалою суду від 27 квітня 2026 року закрито підготовче провадження у справі № 926/1131/26; призначено справу до розгляду по суті на 19 травня 2026 року.
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 19 травня 2026 року призначено судове засідання з розгляду справи № 926/1131/26 по суті на 03 червня 2026 року.
Ухвалою суду від 03 червня 2026 року відкладено судове засідання з розгляду справи № 926/1131/26 по суті на 29 червня 2026 року.
Представник позивача в судовому засіданні 29 червня 2026 року підтримав позов та просив його задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні 29 червня 2026 року заперечував щодо задоволення позову. А в разі, якщо суд знайде підстави для його задоволення, просив зменшити розмір штрафних санкцій на 90 %.
В порядку статей 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.
На виконання вимог статті 223 Господарського процесуального кодексу України, складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.
Відповідно до статті 219 Господарського процесуального кодексу України, вступну та резолютивну частину рішення у даній справі проголошено у судовому засіданні 29 червня 2026 року.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Так, 11 червня 2024 року між Державним підприємством Міністерства оборони України “Державний оператор тилу” (далі – Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ТАКТИК ПРО” (далі – Постачальник) укладено державний контракт (договір) про закупівлю № 257/06-24 РМ (далі - Договір).
Як вбачається з матеріалів справи, Державне підприємство Міністерства оборони України “Агенція оборонних закупівель” є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного підприємства Міністерства оборони України “Державний оператор тилу” 
Відповідно до пункту 1.1. Договору, Постачальник зобов`язується поставити Замовнику Рюкзак бойовий індивідуальний, вид 5 (18930000-7: Мішки та пакети) (далі за текстом - Товар), найменування, перелік, характеристики, обсяг, код згідно з національним класифікатором ДК яких визначені в Специфікації (Додаток №1) (номер оголошення про проведення закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель – ID: UA-2024-05-21-012649-a), а Замовник - прийняти та оплатити Товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Згідно частини 1, 2 статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Пунктом 1.2. Договору визначено, що отримувачами Товару за Договором є Об`єднані центри забезпечення Міністерства оборони України, до яких здійснюється постачання Товару (далі – Отримувач) для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни.
Відповідно до пункту 2.1. Договору, валютою цього Договору є національна валюта України – гривня. Загальна ціна Договору та ціна за одиницю Товару за цим Договором визначається у Специфікації (Додаток № 1).
Ціна Товару включає в себе ціну матеріалів, виробництва, транспортування та інші витрати, безпосередньо пов`язані з Товаром, схоронністю, збереженням, охороною, транспортуванням, перевіркою Товару на відповідність технічним вимогам, його лабораторним випробуванням, а також прибуток Постачальника. У ціну Товару включені всі витрати Постачальника, які він несе та може понести у зв`язку з виконанням обов`язків за Договором.
Згідно пункту 2.2. Договору, Замовник має право зменшити обсяг закупівлі Товару (кількість Товару) по цьому Договору в залежності від реального фінансування видатків, зменшення обсягів закупівлі Товару, зменшення відповідних бюджетних призначень та потреб Замовника.
Пунктами 4.1., 4.1.1. Договору передбачено, що Постачальник зобов`язаний здійснити поставку Товару за цим Договором не пізніше строку, визначеного у Специфікації (Додаток №1), але у будь-якому випадку в строк, визначений Замовником у заявці на поставку, складеній Замовником за формою, визначеною у Додатку №2 до цього Договору (далі - заявка на поставку Товару). Вказані у Специфікації (Додаток №1) або заявках на поставку Товару строки поставки Товару можуть бути змінені за зверненням Замовника.
Відповідно до пункту 4.2. Договору, поставка Товару здійснюється Постачальником однією або окремими партіями, які формуються відповідно до заявки на поставку Товару та ростовки, визначеної у Специфікації (Додаток №1).
Пунктом 1 Специфікації визначено обсяг закупівлі Товару, а саме: Рюкзак бойовий індивідуальний, вид 5; виробник - ТОВ “Тактик Про”, не раніше 2023, загальною кількістю 36 000 штук, загальною вартість 34 650 000,00 грн з ПДВ. 
В пункті 2 Специфікації унормовано, що відповідно до п. 2.1 загальна ціна Договору становить 34 650 000,00 грн (Тридцять чотири мільйона шістсот п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок), у тому числі ПДВ 20 % - 5 775 000,00 грн.
Пунктом 5 Специфікації передбачено, що відповідно до п. 4.1 Договору строк поставки Товару до 10.09.2024. 
Датою поставки Товару вважається дата вказана Отримувачем у Посвідченні, що оформлене та підписане відповідно до Додатку 1 до Порядку здійснення контролю за якістю речового майна, що постачається для потреб Збройних Сил України (пункт 1 розділу ІІ), затвердженого наказом Міністерства оборони України від 19 липня 2017 року № 375, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2017 року за № 1461/31329 (зі змінами).
Згідно пункту 4.3. Договору, заявка на поставку Товару подається Замовником Постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим Договором, протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту укладення Договору.
Умовами пункту 4.3.2. Договору визначено, що Протягом 2 (двох) робочих днів після отримання заявки на поставку Товару Постачальник зобов`язаний підтвердити Замовнику свою готовність поставити Товар або, у разі, якщо строк поставки у заявці на поставку Товару є коротшим ніж строк поставки, визначений у Специфікації (Додаток №1), надати мотивоване звернення щодо зміни дати поставки Товару, вказаної Замовником у заявці на поставку Товару. Таке підтвердження або мотивоване звернення направляються Замовнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим Договором. 
У разі ненадання Постачальником підтвердження готовності поставити Товар або мотивованого звернення щодо зміни дати поставки Товару протягом 2 (двох) робочих днів після отримання від Замовника заявки на поставку Товару така заявка вважається підтвердженою Постачальником.
У разі неможливості своєчасної поставки Товару з урахуванням наявності об`єктивних обставин, які фактично унеможливлюють дотримання строків поставки Товару (затримки проходження контролю за якістю у випробувальній лабораторії, перебої в електропостачанні, тривалі повітряні тривоги, затримки у постачанні сировини/матеріалів, неможливі у виконанні строки між подачею Заявки та безпосередньою поставкою Товару тощо), Постачальник має право звернутись до Замовника та надати мотивоване звернення щодо продовження строку поставки з наданням відповідних підтверджуючих документів у строк не пізніше ніж 15 (п`ятнадцять) календарних днів до кінцевої дати поставки Товару. Замовник розглядає подане Постачальником мотивоване звернення протягом 5 (п`яти) робочих днів. За результатами розгляду зазначеного звернення Замовник має право продовжити строк поставки Товару. У разі відсутності належного обґрунтування необхідності перенесення строків поставки Товару, Замовник залишає за собою право відмовити у продовженні строку поставки Товару з подальшою можливістю застосування штрафних санкцій.
На виконання умов Договору, Замовником складено та направлено Постачальнику засобами електронної пошти Заявку на поставку № R000355 від 12 червня 2026 року.
Згідно даної заявки, рюкзак бойовий індивідуальний, вид 5, в загальній кількості 33 000 шт необхідно було доставити Отримувачам в різні населені пункти до 10 вересня 2024 року.
Факт направлення та отримання відповідачем Заявки на поставку № R000355 від 12 червня 2026 року, підтверджується матеріалами справи та представником відповідача.
Отже, як специфікацією, так і заявкою, визначена єдина кінцева дата до якої повинна бути здійснена поставка товару – до 10 вересня 2024 включно.
Відповідно до акту приймання Товару № Р-866, Товар в кількості 8 000 шт., на загальну суму 8 400 000,00 грн доставлено Отримувачу – 13 вересня 2024 року.
Згідно акту приймання Товару № Р-872, Товар в кількості 9 000 шт., на загальну суму 9 450 000,00 грн доставлено Отримувачу – 16 вересня 2024 року.
Відтак, з огляду на зазначене вище, відповідачем порушено строки на поставку Товару: за актом приймання Товару № Р-866 на 3 дні; за актом приймання Товару № Р-872 на 6 дні.
Пунктом 8.1. Договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань, що виникають з цього Договору, Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством України. Загальна відповідальність кожної Сторони за цим Договором буде обмежуватись прямими документально підтвердженими витратами (збитками). Сторони не несуть відповідальність за упущену вигоду, моральну шкоду, шкоду репутації, втрату бізнес можливостей тощо.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Частиною 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання
В пункті 8.2. Договору Сторонами узгоджено, що у разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим Договором) Товару, Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,3 (нуль цілих три десятих) відсотка від ціни Товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) Товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань, включаючи день виконання порушеного зобов`язання. За порушення строку поставки Товару понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від ціни Товару, строк поставки якого порушено. При цьому, відібрані зразки партії Товару для проведення лабораторних випробувань не вважаються непоставленими (неприйнятими).
Згідно частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З огляду на зазначене вище, перевіривши наданий позивачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “ТАКТИК ПРО” штрафних санкцій за договором (пені) в сумі 245 700,00 грн.
Щодо клопотання позивача про залишення заяв відповідача без розгляду, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно пункту 3 частини 1 статті 42 ГПК України, учасники справи мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Частиною 1 статті 169 ГПК України визначено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.
Відповідно до частини 2 статті 207 ГПК України, суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.
Разом з тим, суд вважає за доцільне звернутись до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016).
При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 5 грудня 2018 року (справа №11-989заі18) згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм є порушенням права на справедливий судовий захист.
Судом також враховується, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення.
Такі принципи господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі, реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №909/595/21).
З огляду на зазначене вище, з метою забезпечення доступу до правосуддя, справедливого судового захисту, уникнення надмірного формалізму, суд дійшов висновку прийняти до розгляду та враховувати при прийнятті рішення пояснення та клопотання відповідача.
Щодо твердження відповідача про невірний розрахунок штрафних санкцій, суд вказує наступне. 
Відповідно до частини 1, 3 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 2 статті 551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.
Згідно статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Враховуючи, що державний контракт між сторонами укладено за результатами проведення процедури публічної закупівлі – ID: UA-2024-05-21-012649-a, відповідач був ознайомлений із проєктом договору та, підписавши його, погодився з усіма його умовами, у тому числі щодо відповідальності за порушення строків виконання зобов`язань, суд дійшов висновку, що при розрахунку пені підлягає застосуванню розмір, визначений пунктом 8.2 Договору, а саме 0,3 % від вартості непоставленого товару за кожний день прострочення.
За загальним правилом день фактичної оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені (Постанова Верховного Суду від 20.08.2024 у cправі № 910/1925/23).
В той же час, у постанові від 07.02.2024 у справі № 910/5436/22 Верховний Суд виснував, що у разі якщо сторони господарського договору, керуючись “принципом свободи договору”, погодять умову про те, що день поставки товару, поставленого з порушенням строку, також вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції, здійснення управненою стороною такого договору покупцем нарахування постачальнику пені з урахуванням дня поставки товару буде вважатися правомірним і приписам цивільного законодавства не суперечитиме.
Так, згідно змісту пункту 8.2. Договору, пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань, включаючи день виконання порушеного зобов`язання. 
Отже, оскільки пунктом 8.2 Договору Сторони прямо погодили, що пеня нараховується за кожний повний день прострочення, включаючи день виконання порушеного зобов`язання, позивач вірно включив день виконання порушеного зобов`язання до періоду нарахування пені, а здійснений ним розрахунок штрафних санкцій є обґрунтованим.
Щодо можливості зменшення розміру штрафних санкцій, суд зазначає наступне.
Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, законодавцем не визначено переліку таких обставин. Це питання вирішується на підставі аналізу конкретної ситуації. Зокрема, істотне значення можуть мати обставини, які стосуються ступеня виконання зобов`язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків, тощо.
Разом з тим, саме на особу, яка заявляє клопотання про зменшення неустойки, покладається обов`язок довести наявність виняткових обставин, що виправдовують таке зменшення.
Посилання відповідача на складне фінансове становище або інші господарські труднощі саме по собі не може бути підставою для зменшення неустойки, оскільки відповідно до статті 617 ЦК України відсутність коштів та інші комерційні ризики не звільняють боржника від відповідальності.
Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (ст. 607 ЦК України) або відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи ст. 218 ГК України).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №910/4926/19, від 30.03.2020 у справі №910/3011/19, від 12.04.2017 у справі №913/869/14, № 910/18432/21 від 11.07.2023.
Сплата неустойки відноситься до звичайних комерційних ризиків сторін Договору (правова позиція Верховного Суду постановах від 13.11.2018 у справі № 910/2376/18, від 06.06.2018 у справі № 902/306/16).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17 щодо застосування статей 42, 44 ГК України зазначила, що у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій (п. 6.42).
Державний контракт (договір) про закупівлю № 257/06-24 РМ від 11 червня 2024 року укладений між Сторонами під час дії воєнного стану в Україні, ними погоджено умови Договору, а тому відповідач мав усвідомлювати всі ризики ведення господарської діяльності та ризики настання негативних наслідків у разі його невиконання.
Крім цього, відповідно до пункту 1.2. Договору, отримувачами Товару за Договором є Об`єднані центри забезпечення Міністерства оборони України, до яких здійснюється постачання Товару для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни.
Так, враховуючи оборонне призначення товару, навіть незначне порушення строків його поставки здатне вплинути на своєчасне забезпечення потреб Міністерства оборони України, що виключає можливість оцінювати таке порушення як малозначне.
Відтак, суд враховує, що відповідач не довів наявності виняткових обставин, які б об`єктивно унеможливили своєчасне виконання зобов`язання, усвідомлював ризики ведення господарської діяльності та настання негативних наслідків, а тому суд дійшов висновку відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.
Згідно частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).
Згідно статті 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Стосовно розподілу судових витрат.
Частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Підпунктом 2.1. частини 2 статті 4 вказаного Закону України “Про судовий збір” унормовано, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставку судового збору встановлено у такому розмірі: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Станом на 1 січня 2026 року статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2026 рік” встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3 328,00 грн.
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України “Про судовий збір”, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
За подання позовної заяви майнового характеру про стягнення 245 700,00 грн позивачем сплачено, з урахуванням пониженого коефіцієнту, 2 948,40 грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 10250 від 20 березня 2026 року.
Згідно положень пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи зазначене вище, з огляду на задоволення позову, сплачений судовий збір у розмірі 2 948,40 грн слід покласти на відповідача.
Керуючись статтями 2, 4, 5, 13, 73 – 79, 86, 123, 129, 194, 219, 222 - 240 Господарського процесуального кодексу

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ТАКТИК ПРО” (58002, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Конституційна, буд.44, оф.35, код ЄДРПОУ 32375465) на користь Державного підприємства Міністерства оборони України “Агенція оборонних закупівель” (04074, м. Київ, вул. Автозаводська, 2, код ЄДРПОУ 44725823) пеню у розмірі 245 700,00 грн та судовий збір у розмірі 2 948,40 грн. 

Повний текст рішення складено та підписано – 03 липня 2026 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя О.Г. Проскурняк