КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/2571/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/21845/19

19 березня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Кирилюк Г.М. 
- Рейнарт І.М.
при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 адвоката Якушева Станіслава Ігоровича та представника третьої особи ОСОБА_2 адвоката Ходак Владислава Володимировича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді  Машкевич К.В., у цивільній справіза позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.В., треті особи: Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов?язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.В., треті особи: Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов?язання вчинити дії.
Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 11 березня 2008 року між нею, як позичальником, та ВАТ «КБ» Актив-Банк», як кредитором, був укладений договір про іпотечний кредит №77.1.08/д(с)-1, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в сумі 982 000 грн, а позичальника зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити відсотки за користування кредитом у ромірі 10,7% річних, не пізніше 10 березня 2028 року.
В забезпечення виконання умов договору 12 березня 2008 року був укладений Іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку банку була передана квартира АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності.
08 серпня 2014 року між ВАТ «КБ» Актив-Банк» та ТОВ «Компанія з управління активами «Авенір-Інвест» був укладений договір про відступлення права вимоги №ВПВ-08/08/14 юр, до якого перейшло право вимоги за договором про іпотечний кредит 77.1.08/д(с)-1 від 11 березня 2008 року та Іпотечним договором від 12 березня 2008 року, укладеними з нею.
Надалі, були укладені ще декілька договорів про відступлення права вимоги з фізичними та юридичними особами, останній- 22 лютого 2017 року, за яким право вимоги за укладеними нею договорами перейшло до ТОВ «ФК Центр факторингових послуг».
Позивач зазначала, що вона жодного письмового повідомлення про відступлення права вимоги до неї іншим кредиторам не отримувала і таке неналежне виконання кредитором умов договору іпотеки, за яким (п.8 договору) право вимоги за кредитним договором могло бути відступлено лише Державній іпотечній установі, призвело до того, що вона не тільки належним чином не була повідомлена про зміну сторони договору, а також не могла оскаржити в судовому порядку відступлення права вимоги за цим договором стороні, відмінній від Державної іпотечної установи, оскільки багаторазова переуступка прав вимоги за договором іпотеки позбавила позивача можливості отримати належне підтвердження правосуб`єктності кредитедавця, якому саме мала бути здійснена оплата кредиту відповідно до кредитного договору. А отже, саме неналежні дії кредитора призвели до порушення умов оплати з боку позичальника, а не навпаки.
Таким чином, заява про неналежне виконання умов кредитного договору від 17 лютого 2017 року (вимога), що була подана та направлена на адресу позивача не мала для останнього жодної юридичної сили та обґрунтованого підтвердження наявної заборгованості позивача перед ТОВ «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг».
Разом з тим, 19 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.В. було прийнято рішення №35329427 про державну реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «ФК» Центр факторингових послуг».
Позивач вважала, що звернення стягнення на предмет іпотеки було здійснено всупереч вимогам договору іпотеки, нормам Закону України «Про іпотеку», «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, здійснено без надіслання іпотекодавцю та боржнику письмової вимоги про усунення порушених договірних зобов`язань.
Зазначала, що в якості доказу направлення їй відповідної вимоги про усунення порушень відповідачем було надано свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за № 1202 від 12 травня 2017 року, складене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. про те, що така вимога була передана поштою рекомендованим листом та одержана позивачем 01 березня 2017 року, а також рекомендоване повідомлення Укрпошти за № 01024 14301662 з підписом отримувача.
Однак, позивач повністю заперечує факт отримання нею такої вимоги 01 березня 2017 року і хто саме отримав таке повідомлення від її імені остання не знає. 
Крім того, на відповідача було також покладено обов`язок про направлення відповідної вимоги й на ім`я співвласника такого майна ОСОБА_3 , з яким позивач перебуває в шлюбі з 1995 року, та який володіє предметом іпотеки на праві спільної сумісної власності.
Жодного повідомлення /письмової вимоги/ застереження про усунення порушень та про намір звернути стягнення на предмет застави співвласник такого майна ОСОБА_3 не отримував, а отже реєстрація права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг» без отримання такого повідомлення/письмової вимоги/застереження є незаконною.
Також приватним нотаріусом при проведенні державної реєстрації не перевірено суму боргу за умовами договору, оскільки в довідці іпотекоджатеря зазначена сума боргу, яка відмінна від суми боргу, що визначена у рішенні Голосіївського районного суду м.Києва у справі № 752/16503/14-ц. До того ж, на суму боргу товариством нараховане інфляційне збільшення, яке не було передбачено умовами основного договору про іпотечний кредит, тим самим збільшивши зобов`язання на 566 797,18 грн.
Посилаючись на викладені обставини, позивач ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про зміну підстав позову, просила суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35329428 від 23 травня 2017 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.В. про державну реєстрацію права власності на об?єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 1255659580000) - квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг»;
- зобов?язати Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно відповідні записи про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - квартири АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг».
Протокольною ухвалою суду від 07 лютого 2023 року замінено третю особу Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві на належну - Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Протокольною ухвалою суду від 25 січня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 .
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 липня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Центр факторингових послуг», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.В. про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Якушев Станіслав Ігорович та представника третьої особи ОСОБА_2 адвокат Ходак Владислав Володимирович подали апеляційні скарги, в яких за результатом апеляційного перегляду справи просять скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 липня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування змісту вимог апеляційних скарг зазначають, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 адвоката Якушева Станіслава Ігоровича мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторони посилались в обгрунтування своїх вимог та запереченень.
Зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки було здійснено без надіслання іпотекодавцю (боржнику) письмової вимоги про усунення порушень умов договору і позивач таких повідомлень не отримувала.
В матеріалах справи наявне лише рекомендоване повідомлення про вручення (без опису вкладення) в незасвідченій копії.
Дії суду першої інстанції щодо отримання оригіналу такого доказу не дали результату. За таких умов не тільки позивач був позбавлений можливості оглянути оригінал рекомендованого повідомлення про вручення, а й суд. Також це призвело до неможливості проведення експертизи щодо питання, чи виконаний підпис на рекомендованому повідомленні про вручення позивачкою.
Таким чином, відсутністю в матеріалах справи оригінала або в належним чином засвідченій копії повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення чи без такого опису; ухилення відповідача від зазначення, де знадиться оригінал доказу на який відповідач посилається, а також неможливості отримання такого доказу, використовуючи процедуру витребування, свідчить про те, що висновок суду першої інстанції щодо належного повідомлення позивача про усунення порушень умов кредитного договору є безпідставним.
Не враховано судом першої інстанції і ту обставину, що ТОВ «ФК» Центр факторингових послуг» завищило вартість грошової вимоги до позивача.
Попри існування рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року у справі №752/16503/14-ц, ТОВ «ФК «Центр факторингових послуг» продовжував нараховувати відсотки та пеню за порушення грошового зобов`язання у період з 08.08.2014 року по 22.02.2017року.
Сторона позивача вважає, що ТОВ «ФК» Центр факторингових послуг» не мало право нараховувати відсотки у розмірі 250 455 грн 93 коп та пеню у розмірі 698 041 грн 37 коп після пред`явлення вимоги та задоволення такої вимоги рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року у справі №752/16503/14-ц.
Також, у описовій частині розрахунку невірно проведені обчислення щодо 3% річних і вказаними діями ТОВ «ФК «Центр факторингових послуг» збільшило суму, яку вимагало більше, як на 1 млн. грн.
На підтвердження неправомірності (надуманості) таких розрахунків (вимоги) було проведено експертне дослідження. В матеріалах справи міститься висновок експерта (том 5 аркуші 64 - 75). Згідно вказаного висновку експерта розрахунок ТОВ «ФК «Центр факторингових послуг» не відповідає умовам кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Однак, всупереч положенням частини 1 статті 110 ЦПК України, суд першої інстанції не зазначив у своєму рішенні про наявність такого висновку експерта у матеріалах справи.
Також, ТОВ «ФК «Центр факторингових послуг» занизило вартість квартири, що є предметом іпотеки.
Зазначає, що під час передачі квартири в іпотеку була проведена оцінка її вартості згідно якої станом на 12 березня 2008 року вартість квартири складала суму  1 309 856 грн, що еквівалентно 163 732 доларів США (курс 8 грн долар), що безпосередньо зазначено у п. 1.3. Іпотечного договору.
Разом з тим, ТОВ «ФК «Центр факторингових послуг» провело оцінку вартості квартири, що є предметом іпотеки, і згідно такої оцінки станом на 13.05.2017 року вартість цієї ж квартири становить 1 116 729 грн, що еквівалентно 42 300 доларів США (курс 26 грн 47 коп).
До того ж, оцінка квартири проведена за порівняльним методом, тобто, без дослідження об`єкта, що оцінюється.
Представники ТОВ «ФК «Центр факторингових послуг» не зверталися до позивачки з метою проведення оцінки іпотечного майна, хоча, оцінка не лише повинна бути проведена, а і повинна бути проведена належним методом та відповідати Національним стандартам.
Сторона позивача вважає, що матеріали справи не містять доказів отримання оцінювачем необхідної та достовірної інформації про квартиру АДРЕСА_1 для проведення оцінки.
У звіті про вартість майна від 13 травня 2017 року оцінювачем не наведено відповідних пояснень про неможливість особистого огляду об`єкта дослідження, не зазначені обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду, що є порушенням пункту 56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» та пунктів 1, 6 статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Це, на переконання сторони позивача, свідчить про те, що висновок суду першої інстанції щодо наявної оцінки майна при зверненні стягнення на предмет іпотеки є помилковим, оскільки така оцінка була проведена всупереч положенням національного законодавства та національним стандартам.
За відсутності належним чином проведеної оцінки майна при зверненні стягнення на предмет іпотеки втрачається обов`язкова умова необхідна для перереєстрації права власності на іпотечне майно.
Апеляційна скарга представника третьої особи ОСОБА_2 адвоката Ходака Владислава Володимировича мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що ТОВ «ФК «Центр факторингових послуг» неправомірно збільшило право вимоги більше, ніж на 1 мільйон гривень, та неправомірно занизало оцінку предмета іпотеки у чотири рази, що дозволило вийти на еквівалент вимог та вартості предмета іпотеки.
Зазначає, що зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку.
Із розрахунку кредитора вбачається, що попри існування заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року у справі №752/16503/14-ц, ТОВ «ФК «Центр факторингових послуг» продовжував нараховувати відсотки та пеню за порушення грошового зобов`язання після пред`явлення вимоги 29.09.2014 року.
Вказаними діями ТОВ «ФК «Центр факторингових послуг» неправомірно збільшило суму боргу за вказаним кредитним договором.
Окремо звертає увагу суду на те, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною, яка впливає на визначення правомірності державної реєстрації переходу права власності на іпотечне майно при позасудовому врегулюванні (постанова від 23 січня 2019 року у справі №306/1224/16-ц (провадження №14-501цс18) та від 20 березня 2019 року у справі №306/2053/16-ц (провадження №14-22цс19).
Матеріали справи не містять доказів отримання оцінювачем необхідної та достовірної інформації про квартиру АДРЕСА_1 для проведення оцінки.
13.05.2017 року ТОВ «ЕК Контакт», на замовлення ТОВ «ФК «Центр факторингових послуг», провело оцінку об`єкта оцінювання (квартири) без її фактичного огляду (без реєстрації такої оцінки (ще не діяла) та вартість щодо того ж об`єкта виявилась 1 116 729 грн., що еквівалентно 42 300 доларів США (курс 26 грн. 47 коп.), що у 4 рази менша, ніж первісна у доларовому еквіваленті.
Вважає, що така оцінка проведена з порушенням, а її результат явно занижений та не відповідає засадам розумності. 
За відсутності належним чином проведеної оцінки майна при зверненні стягнення на предмет іпотеки втрачається обов`язкова умова необхідна для перереєстрації права власності на іпотечне майно.
У відзивах на апеляційні скарги представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг» адвокат Лаврін Олексій Вячеславович просить апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Якушева Станіслава Ігоровича та представника третьої особи ОСОБА_2 адвоката Ходака Владислава Володимировича залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 липня 2025 року - задишити без змін.
Зазначає, що з метою реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 , ТОВ «ФК «Центр Факторингових Послуг», в тому числі було подано державному реєстратору: копію заяви (вимоги) про усунення порушень від 22.02.2017 року, що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В., реєстровий номер 395; свідоцтво від 12.05.2017 року, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. про те, що заява (вимога) була передана поштою рекомендованим листом та одержана ОСОБА_1 01.03.2017 року, чим такою підтверджують сплив 30-денного строку з моменту отримання позивачем письмової заяви (вимоги).
Обов`язку надсилати письмову вимогу будь-кому іншому, ніж іпотекодавець або боржник, нормативні акти не містять.
Отже, позивачем не доведено наявності у межах спірних правовідносин підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, що визначені у частині першій статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та не надано доказів, які б підтверджували, що заявлене ТОВ «ФК «Центр Факторингових Послуг» право не підлягало державній реєстрації, отже позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Сторона відповідача вказує, що єдиним доказом неправильного розрахунку грошової вимоги позивачем було визначено «Висновок експерта  №СЕ-19/106-24/331-ЕК від 15.05.2024», який не відповідає вимогам закону та не може бути доказом, оскільки експертом (експертною установою), при підготовці висновку, порушено ряд вимог «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» (затверджено Наказом МЮУ 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу МЮУ від 26.12.2012 № 1950/5) (далі - Інструкція).
При цьому, сума (розмір) заборгованості позивача перед ТОВ «ФК «Центр Факторингових Послуг», порядок нарахування, розрахунок заборгованості, в незалежності від того правильно або неправильно він складений, не є предметом розгляду у справі, оскільки Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України 25.12.2015 № 1127 (надалі - Порядок).
Також ні вартість предмету іпотеки, за якою було звернуто на нього стягнення, ні Висновок з оцінкою вартості не були і не є предметами розгляду у справі №752/21845/19.
Отже, будь - які посилання апелянта на оцінку, порядок визначення вартості та вартість предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 не повинні прийматись при розгляді апеляційної скарги.
Виготовлений суб`єктом оціночної діяльності Висновок про оцінку майна (визначення його вартості) під час звернення стягнення та реєстрації в Державному реєстрі речових прав права власності на квартиру за Кредитором/Іпотекодержателем був дійсним, не скасовувався, неналежним або недійсним не визнавався.
Приватний нотаріус/Реєстратор при здійсненні відповідних дій приймає та використовує Висновок про визначення вартості квартир (предмета іпотеки) і не має обов`язку здійснювати перевірку його справжності, порядку виконання та/або відповідності вартості ринковим цінам.
Усе викладене свідчить про безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30.07.2025 року у справі №752/1845/19 про відмову в задоволенні позову є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та таким, що не підлягає скасуванню.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Якушев Станіслав Ігорович, представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат Ходак Владислав Володимирович підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити.
Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг» адвокат Лаврін Олексій Вячеславович просив апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Якушева Станіслава Ігоровича та представника третьої особи ОСОБА_2 адвоката Ходак Владислава Володимировича залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 липня 2025 року - без змін.
Відповідач Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.В. та представник третьої особи Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання, призначене судом апеляційної інстанції, не з`явились. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялись у встановленому законом порядку.
З урахуванням вжитих судом апеляційної інстанції заходів щодо належного та завчасного повідомлення учасників справи, колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України, вважає, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому вважає можливим слухати справу у відсутності відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.В. та третьої особи Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на апеляційні скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що із Свідоцтва про право власності від 25 січня 2005 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) вбачається, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .
Згідно довідки ТОВ «Новобудова» від 20 березня 2017 року в цій квартирі, окрім ОСОБА_1 , як власника, зареєстровані члени її сім`ї: чоловік та двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та   ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судом також встановлено, що 11 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «КБ Актив-Банк» був укладений Договір про іпотечний кредит №77.1.08/д(с)-1.
Відповідно до п.п.1.1 та 1.2 договору позивачці був наданий кредит у розмірі 982 000 грн під 10.7% річних строком до 10 березня 2028 року.
У пункті 2.4 вказаного договору сторони дійшли згоди, що позичальник зобов`язується щомісячно 11 числа здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 4 091,67 грн та сплачувати відсотки, нараховані на залишок заборгованості за кредитом, відповідно до Графіку погашення кредиту.
В забезпечення виконання умов договору, 12 березня 2008 року між сторонами Договору про іпотечний кредит був укладений Іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку банку була передана квартира АДРЕСА_1 , яка належить позивачці на праві власності.
Відповідно до п.4.2 Іпотечного договору звернення стягнення за цим договором здійснюється на підставі цього договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду.
В п.4.3 вказаного договору зазначено, що даний пункт договору є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, в тому числі, шляхом прийняття предмета іпотеки у власність відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку».
В п.5.1 договору зазначено, що предмет іпотеки є власністю іпотекодавця і вона вправі розпоряджатися ним без будь-яких обмежень.
В пункті 5.1.4 договору зазначеного, що ОСОБА_1 підтвердила, що укладення договору не потребує узгодження з третіми особами згідно з чинним законодавством.
Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 28 січня 2015 року у справі №752/16503/14-ц з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто 745 246, 36 грн заборгованості за кредитом.
Сторони не заперечували, що рішення суду позивачкою не виконане до цього часу.
08 серпня 2014 року між ВАТ «КБ Актив-Банк» та ТОВ «Компанія з управління активами «Авенір-Інвест» був укладений Договір про відступлення права вимоги №ВПВ-08/08/14 юр.
За умовами вказаного договору до ТОВ «Компанія з управління активами «Авенір-Інвест» перейшло право вимоги за Договором про іпотечний кредит 77.1.08/д(с)-1 від 11 березня 2008 року та Іпотечним договором від 12 березня 2008 року, укладеними з ОСОБА_1 .
Рішенням Господарського суду м.Києва від 06 серпня 2015 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15 жотвня 2015 року, було відмовлено в позові ВАТ «КБ Актив-Банк» до ТОВ «Компанія з управління активами «Авенір-Інвест» про визнання договору про відступлення права вимоги нікчемним.
В подальшому право вимоги за вказаними договорами неодноразово відступалося.
22 лютого 2017 року був укладений Договір про відступлення права вимоги між ОСОБА_6 та ТОВ «ФК Центр факторингових послуг», за умовами якого до товариства перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за вказаними договорами.
Сторони в судовому засіданні не заперечували, що договір про відступлення права вимоги від 22 лютого 2017 року, за яким ТОВ «ФК Центр факторингових послуг» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за Договором про іпотечний кредит 77.1.08/д(с)-1 від 11 березня 2008 року та Іпотечним договором від 12 березня 2008 року, ніким не оспорювався та недійсним не визнавався.
З Реєстраційної справи № 1255659580000 вбачається, що 22 лютого 2017 року нотаріально посвідченою заявою ТОВ «ФК «Центр факторингових послуг» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. повідомлено позивачку про непогашену заборгованість за умовами кредитного договору та попереджено про позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки в разі непогашення заборгованості.
Повідомлення направлено позивачці на зазначену нею в кредитному договорі адресу спірної квартири.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказана вимога отримана позивачкою 01 березня 2017 року.
Крім того, при зверненні стягнення на предмет іпотеки була проведена оцінка вартості квартири суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «ЕК Контакт», відповідно до Висновку якого ринкова вартість квартири становила 1 116 720, 00 грн.
Рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. від 19 травня 2017 року № 35329427 право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_3 було зареєстровано за ТОВ «ФК Центр факторингових послуг».
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.В., треті особи: Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов?язання вчинити дії, суд першої інстанції виходив із того, що зверення відповідачем стягнення на предмет іпотеки було проведено з дотриманням вимог закону, а у приватного нотаріуса були відсутні підстави для відмови в державній реєстрації прав відповідача на квартиру.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 липня 2025 року відповідає. 
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно із частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш, ніж тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші, встановлені цим Законом, способи звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати, в тому числі, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.
При цьому, згідно із частинами першою та другою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127) визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
Відповідно до пункту 61 Порядку № 1127 у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, тобто травень 2017 року, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі, іпотеки на передане в іпотеку майно, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.
Отже, у пункті 61 Порядку № 1127 визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор під час її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
У п.4.3 Іпотечного договору зазначено, що даний пункт договору є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, в тому числі, шляхом прийняття предмета іпотеки у власність відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) виснувала, що наявність відповідного застереження в іпотечному договорі, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки.
У постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 715/1788/19 (провадження № 61-6548св20) зазначено, що «в разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому, метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості, чи ухилення від такого отримання».
У справі, що переглядається, судом встановлено, що у пункті 8.3 договору іпотеки сторони погодили, що всі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом на замовлення або доставлені особисто на адресу сторін.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Частиною першою статті 627 ЦК України, що визначає свободу договору, встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Аналіз пункту 8.3 іпотечного договору у взаємному зв`язку з положеннями статті 627 ЦК України дає підстави для висновку, що сторони у договорі за взаємною домовленістю встановили порядок надсилання повідомлень за цим договором, зокрема вимоги, передбачені частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку», та визначили, що таку вимогу потрібно вважати зробленою належним чином у випадку, що вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом на замовлення або доставлені особисто на адресу сторін. Датою отримання такої письмової вимоги потрібно вважати дату її особистого вручення або дату поштового штемпеля відділення відправника.
На підтвердження виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» відповідач надав суду першої інстанції копію нотаріально посвідченої 22 лютого 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. заяви ТОВ «ФК Центр факторингових послуг», якою повідомлено позивачку ОСОБА_1 про непогашену заборгованість за умовами кредитного договору та попереджено про позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки, в разі непогашення цієї заборгованості.
Також відповідачем надано копію рекомендованого повідомлення 0102414301662, згідно з яким АТ «Укрпошта» 01 березня 2017 року вручено лист на ім`я одержувача ОСОБА_1 за адресою, вказаною у відправленні, яке отримано одержувачем (а.с. 54).
Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції щодо належного виконання іпотекодержателем ТОВ «ФК Центр факторингових послуг» вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо направлення іпотекодавцю повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованим.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів. Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису, про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною (див. постанову Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 361/1488/19).
Установивши, що відповідач надав належні докази направлення боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, тобто, забезпечив можливість ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що при зверненні до нотаріуса для вчинення нотаріальної дії щодо державної реєстрації права власності на об?єкт нерухомого майна- квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг», відповідачем до заяви були долучені всі необхідні документи на підтвердження безспірності заборгованості боржника, передбачені саме Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, визначеному статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та дотримано тридцятиденний строк після направлення вимоги про усунення порушення.
Доводи апеляційних скарг про те, що позивачка була позбавлена можливості оглянути оригінал рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що призвело до неможливості проведення експертизи щодо питання, чи виконаний підпис на рекомендованому повідомленні про вручення вимоги позивачкою, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Правила надання послуг поштового зв`язку (далі - Правила), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, передбачають порядок вручення рекомендованих поштових відправлень.
За змістом пункту 99 Правил рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, тощо).
Напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Однак, таку презумпцію може бути поставлено під сумнів і спростовано (постанова Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 222/1402/16).
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 303/6378/19, від 21 жовтня 2024 року у справі № 755/4276/21.
Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 0102414301662 містить підпис працівника поштового відділення та зазначення прізвища отримувача та свідчить, що вимогу відповідача про усунення порушень позивачка отримала 01 березня 2017 року.
Урахувавши зміст рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 0102414301662, умови договору іпотеки, колегія суддів приходить до висновку про те, що зазначене рекомендоване повідомлення підтверджує вручення позивачці ОСОБА_1 вимоги відповідача від 22 лютого 2017 року про усунення порушень за кредитним договором, зокрема, ОСОБА_1 . 
Позивачка не спростувала презумпцію добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків при врученні їй відповідного рекомендованого листа.
Доводи апеляційних скарг про те, що ТОВ «ФК» Центр факторингових послуг» не мало право нараховувати відсотки за договрои у розмірі 250 455 грн 93 коп та пеню у розмірі 698 041 грн 37 коп після пред`явлення вимоги та задоволення такої вимоги рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року у справі №752/16503/14-ц, не є підставою для задоволення позовних вимог у даній справі.
Як зазначалося вище, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів. Нотаріус під час вчинення нотаріальної дії щодо державної реєстрації права власності на об?єкт нерухомого майна в порядку, визначеному статтею 37 Закону України «Про іпотеку», не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення нотаріальної дії, про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною (див. постанову Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 361/1488/19).
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Верховний Суд зауважує, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц зазначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 826/7380/15, провадження № 11-778апп18).
Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 самостійно обрала спосіб захисту цивільного права чи інтересу, а саме: шляхом визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35329428 від 23 травня 2017 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.В. про державну реєстрацію права власності на об?єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 1255659580000) - квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг»; та зобов?язання Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно відповідні записи про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - квартири АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг» внаслідок недотримання приписів ст.ст. 35, 37 Закону України «Про іпотеку».
Поряд з цим, предметом вказаного позову не є питання правомірності/неправомірності нарахування відповідачем відсотків у розмірі  250 455 грн 93 коп та пені у розмірі 698 041 грн 37 коп після пред`явлення вимоги та задоволення такої вимоги рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року у справі №752/16503/14-ц. 
А відтак, у суду відсутні правові підстави надавати правову оцінку обставинам щодо яких позивачем не заявлено жодних позовних вимог.
Доводи апеляційних скарг про те, що 13.05.2017 року ТОВ «ЕК Контакт» на замовлення ТОВ «ФК «Центр факторингових послуг» провів оцінку об`єкта оцінювання (квартири) без її фактичного огляду (без реєстрації такої оцінки (ще не діяла) та вартість щодо того ж об`єкта виявилась 1 116 729 грн., що еквівалентно 42 300 доларів США (курс 26 грн. 47 коп.), що у 4 рази менша, ніж первісна у доларовому еквіваленті, що привело до явного заниження варості квартири, що не відповідає засадам розумності, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на наступне.
У частині третій статті 37 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
У справі № 761/11601/19 Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 16 червня 2021 року зазначила, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц (провадження № 14-501цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19) викладено однозначні правові висновки про те, що відсутність оцінки предмета іпотеки на момент переходу права власності свідчить про порушення проведеної державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.
Подібні за змістом висновки, із посиланням на вказані висновки Великої Палати Верховного Суду, викладено й у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 11 червня 2020 року у справі № 914/953/19, від 12 серпня 2020 року у справі № 921/353/19.
Матеріали справи містять звіт про оцінку предмета іпотеки від 13.05.2017 року, строк дії звіту - шість місяців, що свідчить про дотримання відповідачем вимог частини третьої статті 37 Закону України "Про іпотеку" щодо подання звіту про оцінку предмета іпотеки при звернення стягнення заборгованості за кретом на вказаний предмет іпотеки. При цьому, матеріали справи не містять доказів оспорювання позивачкою зазначеного звіту, а також доказів того, що вартість предмета іпотеки є більшою, ніж зазначено у висновку.
Встановивши, що відповідач провів оцінку іпотечного майна, яка була чинною на момент переходу права власності на квартиру від позивачки до відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про дотримання відповідачем норм Закону України «Про іпотеку» щодо надання оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.
Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06 березня 2024 року у справі № 607/19940/20.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови в задоволення позовних вимог.
В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Аналізуючи зазначене в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Якушевим Станіславом Ігоровичем та представником третьої особи Білецької Василини Вікторівни адвокатом Ходаком Владиславом Володимировичем в апеляційних скаргах, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 липня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційних скарг представника позивача ОСОБА_1 адвоката Якушева Станіслава Ігоровича та представника третьої особи Білецької Василини Вікторівни адвоката Ходак Владислава Володимировича.
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Якушева Станіслава Ігоровича та представника третьої особи ОСОБА_2 адвоката Ходак Владислава Володимировича залишено без задоволення, а судове рішення без змін, тому розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Якушева Станіслава Ігоровича та представника третьої особи ОСОБА_2 адвоката Ходака Владислава Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді: