Справа № 201/11127/25
Провадження № 2/201/1000/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року    м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого - судді Куць О.О.,
за участю секретаря судового засідання – Піняєва В.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом  Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання усунути перешкоди у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

Правобережна окружна прокуратура міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання усунути перешкоди у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, скасування державної реєстрації права власності.
Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Г.О. 18 грудня 2016 року здійснено державну реєстрацію права власності за громадянином ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна — нежитлову будівлю загальною площею 165,53 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 856619112101), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 на підставі постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року у справі № 804/507/16. Однак, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2017 року зазначену постанову суду першої інстанції було скасовано. 
20 вересня 2017 року ОСОБА_3 на підставі акту приймання-передачі вказаний об`єкт нерухомого майна було передано до статутного капіталу ТОВ «ГЕРАЛЬДІЯ».
У подальшому, ТОВ «ГЕРАЛЬДІЯ» відчужило спірний об`єкт нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу № 134 від 03 лютого 2021 року. Відповідно до зазначеного правочину право власності на вказаний об`єкт набули громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2 — кожен у розмірі 1/2 частки (номер відомостей про речове право 40389068 та 40389136 відповідно).
Відомості про перехід права власності були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. 03 лютого 2021 року (індексний номер 56441328). 
Об`єкт нерухомого майна — нежитлова будівля загальною площею 165,53 кв.м, розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:03:298:0079, площею 0,0263 га, з цільовим призначенням 02.03 – для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку. 
При цьому відомостей щодо надання у власність або користування вказаної земельної ділянки Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Національна кадастрова система (НКС) не містить, а продаж майна частинами (по 1/2) вчинено з метою уникнення виконання положень ч. 2 ст. 377 ЦК України, відповідно до яких розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти. 
Відповідно до інвентаризаційної справи № 13838 по будинку АДРЕСА_1 , яка зберігається в КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради, за зазначеною адресою розташовані споруди, які не мають жодного відношення до спірного об`єкта нерухомості. Зокрема, там знаходиться гараж загальною площею 13,2 кв. м. 
Крім того, в межах кримінального провадження № 42023042020000236, яке розпочато за фактом підроблення офіційного документа, поданого для реєстрації права власності на нерухоме майно, окружною прокуратурою з`ясовано наступне. 
Так згідно з інформацією Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради встановлено відсутність відомостей щодо видачі/ реєстрації Управлінням документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (лист від 31 січня 2024 року № 10/1-6). 
Таким чином, декларація про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрована, як зазначено, Інспекцією державного архітектурно будівельного контролю у Дніпропетровській області за № ДП 142140090311 від 18 квітня 2014 року, на підставі якої судом першої інстанції було задоволено позовні вимоги та визнано за ОСОБА_3 право власності на самочинно збудований об`єкт, у дійсності не існує. Згідно з листом Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, відповідно до даних містобудівного кадастру та Адресного плану міста, адреса – АДРЕСА_1 жодному об`єкту нерухомості на території міста не присвоювалась, відповідний розпорядчий документ, на підставі якого була присвоєна ця адреса, відсутній (лист від 12.02.2024 № 12/19-48). 
Відповідно до інформації Дніпровської міської ради № 7/11-874 від 18 квітня 2025 року, за результатами пошуку земельної ділянки за адресою « АДРЕСА_1 » та кадастровим номером 1210100000:03:298:0079 в системі не виявлено реєстраційних записів щодо цивільно-правових угод, укладених між міською радою та фізичними або юридичними особами, рішень щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку. 
З метою встановлення факту використання земельної ділянки, інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради 05.03.2025 проведено обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:03:298:0079 за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого встановлено, що на вказаній земельній ділянці розташована нежитлова будівля загальною площею 165,53 кв. м. 
Також, згідно з актом, інформація щодо землевласників, документів, що підтверджують державну реєстрацію права власності чи право постійного користування або права оренди земельної ділянки, відсутня. Таким чином, ОСОБА_3 , уникаючи установленого чинним законодавством порядку набуття у користування земельної ділянки, отримання дозволу на будівництво, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, самочинно збудував вказаний об`єкт та набув право власності на нього на підставі незаконного рішення та підробленої декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 142140090311 від 18.04.2014 року. 
З огляду на скасування рішення суду, яке стало підставою для державної реєстрації права власності, відсутність декларації про початок будівельних робіт та про готовність об`єкта до експлуатації, відсутні підстави для переходу права власності за правочинами щодо подальшого відчуження майна. Вищевказані обставини свідчать про безпідставну державну реєстрацію за ОСОБА_3 , а у подальшому за ТОВ «ГЕРАЛЬДІЯ», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права приватної власності на об`єкт нерухомого майна – нежитлову будівлю № 1 – бордюр, І– замощення, загальною площею 165,53 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво на ній. Такі дії суперечать засадам містобудівної діяльності в Україні, визначеним Законом України «Про основи містобудування», є перешкодою у розв`язанні питань прогнозування розвитку, планування і забудови населених пунктів, регулювання земельних відносин, створення соціальної, інженерної і транспортної інфраструктури, що призводить до порушення майнових прав та інтересів держави. Таким чином, внаслідок безпідставної державної реєстрації на нежитлову будівлю, що розміщена на земельній ділянці комунальної форми власності, яка самочинно забудована без погодження із власником земельної ділянки та без відповідних погоджувальних і дозвільних документів, порушено права власника земельної ділянки – територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради щодо користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою під об`єктом самочинного будівництва 
З наведених підстав сторона позивача просила:
- зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди Дніпровській міській раді у праві користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:03:298:0079, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0.1108 га, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: нежитлової будівлі, що складається літ. А-1 – нежитлова будівля, № 1 – бордюр, І - замощення, загальною площею 165.53 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 856619112101);
- скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 нерухомого майна нежитлової будівлі, що складається літ. А-1 – нежитлова будівля, № 1 – бордюр, І замощення, загальною площею 165.53 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 856619112101), за ОСОБА_1 , проведену рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М., індексний номер 56441328 від 03.02.2021 (номер відомостей про речове право 40389068), із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 856619112101.
- скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 нерухомого майна нежитлової будівлі, що складається літ. А-1 – нежитлова будівля, № 1 – бордюр, І замощення, загальною площею 165,53 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 856619112101), за ОСОБА_2 , проведену рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М., індексний номер 56441328 від 03.02.2021 року (номер відомостей про речове право 40389136) із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 856619112101 (т.1, а.с. 1-38, т.2, а.с. 5-43).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 вересня 2025 року для розгляду цивільної справи №201/11127/25 визначено суддю Соборного районного суду міста Дніпра Куць О.О. (т.1, а.с. 171-172).
Ухвалою судді Соборного районного суду міста Дніпра Куць О.О. від 11 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, запропоновано відповідачам у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов (т.1, а.с.174).
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 зазначала, що 03 лютого 2021 року між ТОВ «Геральдія» (продавець), з однієї сторони та відповідачами (Покупці), з другої сторони був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, Продавець передає у власність (продає), а саме: нежитлову будівлю, об`єкт житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , опис: літ. А-2 – нежитлова будівля, загальною площею 165,53 кв.м., №1 – бордюр, І замощення. 
Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М., реєстровий номер №134. 
ОСОБА_1 вказувала, що відповідачі є добросовісними набувачами майна, адже договір купівлі продажу від 03 лютого 2021 укладено нотаріально, а право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у відповідності до Закону. 
Продавець гарантував відсутність будь-яких прав третіх осіб, обтяжень, спорів, незаконних перепланувань чи обмежень у пункті 1.7 укладеного Договору. 
ОСОБА_1 зазначала, що не брала участі у попередніх правовідносинах щодо введення об`єкта в експлуатацію, оформлення декларацій чи у спорах за участю ОСОБА_3 , не знала і не могла знати про можливі недоліки в попередніх підставах реєстрації, що повністю відповідає положенням ст. 388 ЦК України. 
Ризики попереднього власника не можуть покладатися на добросовісного набувача. Навіть якщо існують сумніви щодо декларації або первинної реєстрації за ОСОБА_3 , це не є наслідком поведінки відповідачів, не може бути підставою для втручання у право власності добросовісних набувачів, що узгоджується з позицією Верховного Суду, який констатував, що добросовісного набувача не може бути позбавлено власності через порушення, допущені попередніми власниками чи державними органами.
Позов прокуратури спрямований фактично на позбавлення приватної власності без доведення суспільного інтересу. Позивач не довів жодної обставини, яка б свідчила про існування суспільного інтересу, що виправдовує втручання у право власності відповідача ОСОБА_1 .
Вимога про знесення об`єкта та позбавлення права власності є найбільш суворим втручанням у майнові права, яке допускається лише у виключних випадках, належно доведених позивачем. 
Крім того, у позові не доведено порушення прав позивача з боку ОСОБА_1 .
На момент купівлі-продажу земельна ділянка не була сформована, не мала кадастрового номера, не існувало жодних даних про наявність будь-яких обмежень, заборон або застережень щодо об`єкта. Відповідач-1 не здійснювала жодного будівництва, реконструкції чи самочинних дій — вони лише набули право власності на вже існуючий об`єкт. 
Вимоги прокуратури виходять за межі її повноважень, адже прокуратура не довела факту бездіяльності або неможливості захисту прав з боку органу місцевого самоврядування; існування інтересу держави, а не лише приватного інтересу окремого суб`єкта; необхідності прокурорського втручання у цивільні правовідносини згідно зі ст. 23 Закону «Про прокуратуру». 
На думку відповідача-1 заявлені способи захисту є неналежними, адже знесення та скасування права власності добросовісного набувача не є пропорційним чи ефективним способом захисту, оскільки ОСОБА_1 не вчиняла жодних протиправних дій; втручання у право приватної власності не відповідає стандартам пропорційності ЄСПЛ. 
Отже, на переконання ОСОБА_1 , позовна заява Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра в інтересах Дніпровської міської ради є безпідставною, оскільки ґрунтується на припущеннях, є не підтвердженою належними доказами, спрямована проти добросовісних набувачів, суперечить конституційним гарантіям недоторканності приватної власності, нормам цивільного та земельного законодавства, практиці Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, а відтак заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню (т.1, а.с. 198-208).
24 грудня 2025 року Правобережною окружною прокуратурою міста Дніпра направлені до суду додаткові пояснення по справі, в яких надані пояснення щодо підстав представництва прокурором інтересів держави та висловлені заперечення стосовно аргументів відповідача ОСОБА_1 стосовно того, що вона є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна.
Так Правобережна окружна прокуратура міста Дніпра вказувала, що органом місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, заходів щодо захисту та поновлення прав територіальної громади на спірну земельну ділянку не вжито, що підтверджується листами Дніпровської міської ради від 18.04.2025 № 7/11-874 та від 11.07.2025 № 7/11-1566, що свідчить про наявність підстав для вжиття прокуратурою представницьких повноважень в інтересах держави шляхом звернення до суду з даним позовом.
Звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про розпорядження земельною ділянкою комунальної форми власності, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників, що комплексно та беззаперечно свідчить про винятковий суспільний інтерес та високий ступінь суспільної значущості даної справи. Порушення інтересів держави, в даному випадку, полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки комунальної власності внаслідок самочинного будівництва та експлуатації об`єкта без відповідних погоджувальних та дозвільних документів на земельній ділянці, не відведеній для такої мети. 
Стосовно добросовісності набувача ОСОБА_1 , зазначили, що набуваючи право власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 повинна була проявити розумну обачність щодо правомірності відведення земельної ділянки під забудову, наявності у попередніх власників права власності або користування цією земельною ділянкою, відповідності цільового призначення земельної ділянки фактичному використанню, а також наявності та чинності дозвільних документів на виконання будівельних робіт і введення об`єкта в експлуатацію. Покладання виключно на відомості Державного реєстру речових прав не відповідає принципу добросовісності учасника цивільних правовідносин (т.1, а.с. 233-236). 
Ухвалою суду від 24 березня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т.2, а.с. 52).
Прокурор Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра — Нестеренко Д.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити.
Представник Дніпровської міської ради — Семчук Н.В. просила позов задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Олійник В.М. просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився.
Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Г.О. 18 грудня 2016 року здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна — нежитлову будівлю загальною площею 165,53 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 856619112101), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 на підставі постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року у справі № 804/507/16  (т.1, а.с. 83-85).
Ухвалою Дніпровського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року вищевказану постанову від 03 лютого 2016 року скасовано та закрито провадження у справі. 
Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 441713766 від 01 вересня 2025 року право власності на спірний об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 20 вересня 2017 року було зареєстровано за ТОВ «ГЕРАЛЬДІЯ» (т.1, а.с.41).
Матеріали справи містять акт від 26 квітня 2018 року, складений інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_4 , з якого вбачається, що на момент обстеження виявлено, що на земельній ділянці площею 0,0821 га знаходиться нежитлова будівля площею 165,53 кв.м. На момент обстеження самочинного будівництва не виявлено (т.1, а.с. 96).
03 лютого 2021 року між ТОВ «ГЕРАЛЬДІЯ» та відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу, на підставі якого останні набули право власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 — по 1/2 частині кожний. Будівля складається з літ. А-1 – нежитлова будівля, № 1 – бордюр, І - замощення, загальною площею 165,53 кв.м. (т.1, а.с. 210-214).
Таким чином відповідачі придбали будівлю, яка належала попереднім власникам, тією ж площею, без відповідних самочинних споруд.
Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідачі здійснювали відповідне будівництво, реконструкцію чи зводили самочинні споруди після набуття права власності на вже існуючий об`єкт. 
Звертаючись із позовною заявою, сторона позивача просила зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди Дніпровській міській раді у праві користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: нежитлової будівлі, що складається літ. А-1 – нежитлова будівля, № 1 – бордюр, І - замощення, загальною площею 165.53 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 856619112101) та скасувати державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за відповідачами.
В свою чергу ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є добросовісним набувачем нерухомості.
Аналізуючи аргументи сторін, суд виходить із наступного.
Так відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Верховний Суд у постанові від 29 січня 2020 року у справі №822/2149/18 зауважував, що правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва.
За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил.
У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.
Згідно частини першою статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.
У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
Можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.
В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (1) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (3) належно затвердженого проекту, стаття 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.
Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц, а також у постанові Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 442/4338/17.
Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 21 квітня 2016 року у справі "Іванова і Черкезов проти Болгарії" (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria, скарга № 46577/15) роз`яснив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Необхідно брати до уваги чи була нерухомість зведена незаконно, чи відповідні особи робили це свідомо, який характер та ступінь незаконності, про яку йдеться, який точний характер інтересу, що має бути захищений знесенням. Втручання у право на повагу до власності і житла зазвичай не може вважатися виправданим лише тому, що справа підпадає під правило, сформульоване в загальному та абсолютному сенсі.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається зі змісту постанови Дніпровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року, на підставі якої за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на спірне нежитлове приміщення, останній є власником нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області за № ДП 142140090311 від 18 квітня 2014 року. Суд зазначив, що ОСОБА_3 отримані всі необхідні документи, які підтверджують його право власності на даний об`єкт.
Копія вказаної Декларації наявна в матеріалах справи (т.1, а.с. 80-83).
Звертаючись із позовною заявою, позивач вказував, що згідно з інформацією Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради встановлено відсутність відомостей щодо видачі/реєстрації Управлінням документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (лист від 31 січня 2024 № 10/1-6). Вказував, що вищевказана Декларація про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 142140090311 від 18 квітня 2014 року, на яку посилався Дніпровський окружний адміністративний суд у постанові від 03 лютого 2016 року, у дійсності не існує. 
Між тим, як вбачається зі змісту вищевказаного листа Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 31 січня 2024 року № 10/1-6, відповідно пункту 9-1 розділу V “прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», функції державного архітектурно — будівельного контролю щодо об`єктів незначеного (СС1) та середнього (СС2) класу наслідків на території м.Дніпро здійснюється Управлінням лише з 28 жовтня 2016 року. Також у листі зазначено, що за даними Реєстру, станом на дату надання відповіді, за критерієм пошуку «реєстраційний номер № ДП 142140090311» не знайдено документів, тобто починаючи з 28 жовтня 2016 року (а.с. 103).
Таким чином Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради не володіє інформацією щодо Декларацій 2014 року. 
Слід зазначити, що позивачем не долучено до матеріалів справи відповідних витягів з Реєстру таких декларацій.
Під час розгляду справи по суті сторона позивача зазначала щодо кримінального провадження № 42023042020000236 за фактом підроблення офіційного документа, поданого для реєстрації права власності на нерухоме майно.
Разом із цим у судовому засіданні встановлено, що вказане кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР ще 18 грудня 2023 року (т.1, а.с. 102) триває, знаходиться на стадії досудового розслідування. 
Наявність кримінального провадження не підтверджує факту вчинення кримінального правопорушення та не може розглядатися як належний доказ підроблення документа до моменту встановлення таких обставин у передбаченому Законом порядку.
Відтак, твердження позивача щодо підроблення декларації про готовність об`єкта до експлуатації ґрунтуються на припущеннях.
Таким чином, всупереч вимогам ч.1 ст. 81 ЦПК України, факт підробки вказаної Декларації у даній справі не доведений належними та допустимими доказами.
Крім того, як вбачається зі змісту ухвали Дніпровського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року, якою було скасовано постанову Дніпровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року, суд апеляційної інстанції виходив з норм пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, та закрив провадження у справі, оскільки її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. На виконання частини 2 цієї ж статті суд роз`яснив позивачам, що даний спір має вирішуватись місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, ухвала Дніпровського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року не містить висновків стосовно Декларації № ДП 142140090311 від 18 квітня 2014 року (її неправомірності, підробки, тощо), а постанова суду першої інстанції скасована з процесуальних питань — порушення правил підсудності (т.1, а.с. 86-89).
Під час розгляду справи сторона позивача наполягала на тому, що відповідачі не є добросовісними набувачами спірної нерухомості, оскільки повинні були проявити розумну обачність щодо наявності та чинності дозвільних документів на виконання будівельних робіт і введення об`єкта в експлуатацію.
На вказані аргументи позивача суд зауважує наступне.
Статтею 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. 
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. 
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. 
Положеннями ч. 8 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року. 
Згідно з п. п. 6, 7 Порядку (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком. 
Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. 
Згідно з п. 14 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. 
Пунктами 40-41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 (у редакції станом на час здійснення державної реєстрації) визначено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1)документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3)документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). 
При цьому, з огляду на закріплені у ст. ст. 9, «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» положення, порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. 
Суд зауважує, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.
Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 
У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. 
За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18).
Оцінці в справі, яка переглядається, підлягає не тільки обставини вибуття майна з володіння, а й обставини набуття цього майна у контексті добросовісності останнього набувача.
Добросовісність відповідачів, за змістом частини п?ятої статті 12 Цивільного кодексу України презюмується (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс 18).
Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17). Крім того, на час укладення договору купівлі-продажу був запроваджений Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, відомості з якого презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож добросовісний набувач не повинен перевіряти всю історію набуття нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача могли б викликати сумнів у достовірності цих відомостей.
Такий висновок сформульовано у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 року по справі № 925/1651/19.
Суд враховує, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 03.02.2021 року спірний об`єкт був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Принцип правової визначеності та стабільності цивільного обороту передбачає право особи покладатися на офіційні відомості державних реєстрів. Законодавством України не покладено на набувача нерухомого майна обов`язку здійснювати перевірку архівних матеріалів органів державного архітектурно-будівельного контролю, матеріалів попередніх судових спорів чи обставин первинного оформлення об`єкта, якщо з даних Державного реєстру речових прав, змісту нотаріально посвідченого договору та наданих продавцем документів не вбачається очевидних суперечностей або обтяжень.
Слід зазначити, що після скасування судом апеляційної інстанції постанови Дніпровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року державна реєстрація права власності на нежитлову будівлю, що складається літ. А-1 – нежитлова будівля, № 1 – бордюр, І замощення, загальною площею 165.53 кв.м., за ОСОБА_3 не була скасована, будь-яких відомостей щодо цього до Реєстру не вносилось, що вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 441713766 від 01 вересня 2025 року (т.1, а.с.41).
Відтак, у подальшому, 20 вересня 2017 року право власності на спірний об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 був зареєстрований за ТОВ «ГЕРАЛЬДІЯ» та цей правочин ніким не оспорювався (т.1, а.с.41).
Через тривалий час - майже через чотири роки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право власності на спірну нерухомість на підставі відплатного договору купівлі-продажу від 03 лютого 2021 року, укладеного між ними та ТОВ «ГЕРАЛЬДІЯ» (т.1, а.с. 210-214).
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.- під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. 
Отримані відомості долучаються до відповідної заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав. Перелік державних електронних інформаційних ресурсів, які використовуються для проведення реєстраційних дій, визначається Кабінетом Міністрів України в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 
Відповідно до п. п. 2-4 ч. 1, ч. 2 ст. 24 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на дату державної реєстрації), підставами для відмови в державній реєстрації прав є наступне: заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. 
Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М., реєстровий номер №134, який в силу вищевказаних норм Закону мав перевірити правомірність угоди.
Поза розумним сумнівом, посвідчуючи правочин, нотаріус, зокрема, керувався відомостями про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що узгоджується з вищевказаним висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17.
Наведене спростовує аргументи позивача, що покладання виключно на відомості Державного реєстру речових прав не відповідає принципу добросовісності учасника цивільних правовідносин.
Посилання позивача на те, що відповідачі повинні були додатково перевірити правомірність відведення земельної ділянки, чинність дозвільних документів та історію первинної реєстрації об`єкта, саме по собі не свідчить про їх недобросовісність. Для спростування презумпції добросовісності необхідним є доведення конкретних обставин, які підтверджують, що набувач знав або за звичайної обачності не міг не знати про відсутність у продавця права відчужувати майно чи про очевидну незаконність набуття такого майна. Таких обставин у цій справі позивачем не доведено.
Наявність у подальшому спору щодо первинних підстав державної реєстрації права власності, а також твердження про можливі порушення попередніх власників чи посадових осіб, не можуть автоматично покладатися у негативних наслідках саме на відповідачів, які набули майно за відплатним нотаріально посвідченим договором та не є особами, що здійснювали будівництво або подавали первинні документи для введення об`єкта в експлуатацію.
Окремо суд враховує, що вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідачів заявлена саме як похідна від вимоги про знесення об`єкта. При цьому позивач не заявляє вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння чи визнання відсутнім права власності, а також не доводить наявності передбачених законом підстав для припинення права власності відповідачів. За таких обставин саме по собі скасування реєстраційних записів не може розглядатися як належний та пропорційний спосіб захисту заявленого права.
Слід зазначити, що у справі не доведено, що відповідачі брали участі у попередніх правовідносинах щодо введення об`єкта в експлуатацію, оформлення декларацій чи у спорах за участю ОСОБА_3 та були обізнані про скасування рішення суду, на підставі якого за первісним власником було зареєстроване право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 . 
Відтак, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не знали і не могла знати про можливі недоліки в попередніх підставах реєстрації.
Крім того, як вбачається з пункту 1.7. Договору купівлі-продажу від 03 лютого 2021 року, продавець гарантує, що жодна особа не має прав користування чи оренди майна та його частин. Продавець гарантує, що: немає незастережних недоліків, які значно знижують цінність або можливість використання майна за цільовим призначенням; від покупців не приховано обставин, які мають істотне значення для укладення цього договору; жодних самочинних перепланувань чи переобладнань на момент укладення цього договору в майні без установленого дозволу або без належно затвердженого проєкту продавцем не проводилось; до моменту укладення цього договору майно нікому іншому не подароване, не продане, іншим способом не відчужене; майно у заставі не перебуває, заборони на відчуження майна відсутні; обмежень щодо використання майна за призначенням (сервітути тощо) немає; обтяжень. А також будь-яких прав у третіх осіб щодо майна, немає. Продавець гарантує, що на момент відчуження майна в домоволодіння право проживання, користування малолітні та/або неповнолітні діти не мають, на реєстраційному обліку не перебувають, що також підтверджується відповідною довідкою компетентного органу; внаслідок продажу майна не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких продавець зобов`язаний утримувати за законом чи договором (т.1, а.с. 54-56).
У подальшому, 03 лютого 2021 року на підставі акту приймання-передавання нерухомого майна до договору купівлі-продажу, посвідченого 03 лютого 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 134, ТОВ «ГЕРАЛЬДІЯ» передало, а ОСОБА_1 , ОСОБА_2 прийняли у власність спірну нежитлову будівлю (т.1, а.с.57).
Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Звертаючись із позовною заявою, Правобережна окружна прокуратура міста Дніпра, яка діє в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, вказувала, що згідно з витягом містобудівної документації Головного архітектурно планувального управління від 30 вересня 2021 роу № 17/31-817, земельна ділянка по АДРЕСА_1 розташована в межах історичного ареалу «Центральний», отже наявне обмеження у використанні даної земельної ділянки. 
Разом із цим, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровської міської ради № 286/6 від 28 липня 2021 року надано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню нежитлової будівлі та для будівництва багатоквартирного житлового будинку (п.1.Рішення). Зобов`язано відповідачів: замовити у суб`єктів господарювання, що є розробниками документації із землеустрою, згідно з вимогами, передбаченими чинним законодавством, розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та подати цей проєкт до міської ради для прийняття відповідного рішення (п. 2.1. Рішення).
Згідно п.2.2. Рішення передбачено, що під час розроблення проєкту землеустрою межі земельної ділянки визначити з урахуванням червоних ліній вул. Паторжинського, які підлягають визначенню та затвердженню відповідно до вимог чинного законодавства, та врахувати необхідність забезпечення прав власників (користувачів) суміжних земельних ділянок щодо можливості безперешкодного доступу до них.
Пунктом 5 Рішення доручено відповідним установам з моменту прийняття цього рішення організувати виконання робіт із внесення необхідної інформації до земельно-кадастрової та містобудівної документації в установленому чинним законодавством порядку.
Контроль за виконанням рішення покладено на секретаря Дніпровської міської ради і голову постійної комісії з питань архітектури, містобудування та земельних відносин (т.1, а.с. 44-45).
Відповіддю Головного архітектурно-планувального управління департаменту роботи з активами Дніпровської міської ради на звернення заступника директора департаменту — начальнику управління земельних відносин департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради Ведмідь О.В. від 02 липня 2021 року вих. № 14/9 та клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 24 червня 2021 року вих. № 36/3894 про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 повідомлено, що за матеріалами генерального плану розвитку міста розміщення об`єкта на існуючий території громадської забудови відповідає вимогам чинної містобудівної документації. (т.1, а.с. 68-69).
Верховний Суд у постанові від 25 травня 2022 року у справі № 531/1443/20 застосував концепцію «правомірних очікувань» у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Законні очікування є одним із проявів справедливості у праві й передбачають юридичну визначеність правового регулювання щодо суб`єктів права. Законні очікування - невід`ємна частина юридичної визначеності і полягають у тому, що якщо особа очікує досягнення певного результату, діючи відповідно до норм права, то має бути гарантований захист цих очікувань.
Таким чином відповідачі вступили в управління майном, отримали дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , з`ясували, що матеріалами генерального плану розвитку міста розміщення об`єкта на існуючий території громадської забудови відповідає вимогам чинної містобудівної документації, відтак мали правомірні очікування на здійснення подальших будівельних робіт у разі отримання відповідних дозволів компетентних органів.
З матеріалів справи вбачається, що спірне нежитлове приміщення розташоване на земельній ділянці кадастровий номер 1210100000:03:298:0079 (т.1, а.с.142).
У судовому засіданні поясненнями сторони позивача було встановлено, що загалом земельна ділянка кадастровий номер 1210100000:03:298:0079 знаходиться у вкрай занедбаному стані, окрім спірного нежитлового приміщення, на ній розташовані напівзруйновані будівлі, розташовані гаражі, тощо.
Так згідно акту обстеження земельної ділянки № 0094 від 05 березня 2025 року, складеного Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради, вбачається, що доступ до земельної ділянки вільний, на території розташована секція одноповерхових цегляних гаражів, огороджених парканом з цегли білого кольору. Перед секцією гаражів знаходиться колишня зона зелених насаджень, яка захаращена, заросла кущами та дрібноліссям, що, зокрема, підтверджується і долученими до акту фото таблицями (т.1, а.с.133-141).
Таким чином, з урахуванням занедбаного стану земельної ділянки, слід дійти висновку, що спірна нежитлова будівля жодним чином не спотворює архітектуру міста, історичного ареалу.
У даній справі стороною позивача не доведено доцільності вжиття такого крайнього заходу впливу, як знесення об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України, як не доведено і того факту, що уповноваженими органами використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування. 
У позові не доведено порушення прав позивача з боку відповідачів, які є власниками спірної нерухомості вже понад 5 років. 
Крім того, слід зазначити, що звертаючись із позовною заявою, позивач просить зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди Дніпровській міській раді у праві користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва за адресою:  АДРЕСА_1  ( загальною площею 165.53 кв.м.). 
Разом із цим, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вказував, що за зазначеною адресою — АДРЕСА_1 розташовані споруди, які не мають жодного відношення до спірного об`єкта нерухомості. Зокрема, там знаходиться гараж загальною площею 13,2 кв. м. (т.1, а.с. 3, абз. 3).
Аналогічні пояснення надані стороною позивача і у судовому засіданні.
Дійсно, наявними у справі матеріалами інвентаризаційної справи № 13838, заведеної КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації, на гараж АДРЕСА_3 , встановлено, що за вказаною адресою знаходиться гараж площею 13,2 кв.м., належний ОСОБА_5 (т.1, а.с. 109-112). У доданому рахунку — сповіщенні від 25 серпня 1994 року, що міститься в матеріалах інвентаризаційної справи, адресою вказаного гаражу площею 13,2 кв.м. значиться : АДРЕСА_4 , на плані земельної ділянки адреса зазначена як АДРЕСА_1 .
У ст. 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. 
Відтак суд має ухвалити саме таке рішення, яке можна реально виконати. 
Однак, під час розгляду справи позивачем не заявлялось відповідних клопотань про призначення експертних досліджень, не зазначено щодо GPS координат нерухомого майна, про знесення якого ставить питання сторона позивача, а з огляду на суперечливість відомостей щодо адреси спірного нерухомого майна, фактично позивач просить ухвалити рішення, яке є неможливим для виконання та яке порушуватиме права власника вищевказаного гаражу площею 13,2 кв.м. по АДРЕСА_1 , зазначеного в матеріалах інвентаризаційної справи № 13838, який дійсно не має жодного відношення до спірного об`єкта нерухомості.
Суд зауважує, що критеріями пропорційності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. 
Втручання держави у право власності повинне мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. 
Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів 
Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення ( рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07).
Згідно з висновком, якого дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1651/19, добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в межах процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном.
Сам по собі факт відсутності оформленого права користування земельною ділянкою у справі № 201/11127/25 не є достатньою підставою для покладення обов`язку зі знесення об`єкта нерухомості на добросовісних набувачів, які не здійснювали самочинного будівництва.
Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами недобросовісності набуття відповідачами права власності на спірне нерухоме майно, наявності правових підстав для знесення спірного об`єкта.
Крім того, суд дійшов висновку відсутність підстав для застосування такого крайнього заходу втручання у право власності як знесення об`єкта нерухомого майна та припинення зареєстрованого права власності.
З огляду на викладене, позовні вимоги є недоведеними, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позову.
В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного, суд, керуючись ст. ст. 12, 13, 76–81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання усунути перешкоди у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, скасування державної реєстрації права власності, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст складено 12 червня 2026 року.

Суддя О.О. Куць