Єдиний унікальний номер справи № 759/6333/26
Провадження № 33/824/2878/2026

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2026 року, прийняту відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за ст.124 КУпАП,
В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 607643, ОСОБА_1 , 06 березня 2026 року об 11.40 год., Кільцева дорога навпроти вул. Зодчих, 16 у м. Києві, керуючи транспортним засобом «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не переконався в безпечності, не надав перевагу в русі транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по тій смузі руху, на яку він мав намір перестроїтися, чим порушив вимоги п. 10.1, п. 10.3 ПДР України: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; «У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися», внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «DAF», державний номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом «Schmitz», державний номерний знак НОМЕР_3 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, стягнуто судовий збір в дохід держави в розмірі 665,60 грн.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням, 12 травня 2026 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2026 року і винести постанову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що винуватцем дорожньо-транспортної пригоди є інший учасник пригоди - водій ОСОБА_2 , оскільки він рухався з перевищенням швидкості та не дотримався вимог п. 12.1 та п. 12.3 ПДР України. Крім того вказує, що судом першої інстанції проігноровано його усні клопотання щодо виклику іншого учасника пригоди та призначення експертизи. Також звертає увагу, що ним двічі піднімалося питання щодо залучення інспекторів в судове засідання. 
У судове засідання, призначене на 18 червня 2026 року, з`явився ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав з урахуванням наведених в ній доводів, просив задовольнити. 
Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав:
Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відтак, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має право робити висновки щодо наявності чи відсутності вини виключно щодо особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, та в межах висунутого їй обвинувачення у вчиненні конкретного правопорушення, та водночас позбавлений можливості робити висновок щодо дій іншої особи. 
Зі змісту висунутого обвинувачення вбачається, що ОСОБА_1 інкриміновано порушення п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України.
Пунктом 10.1 Правил дорожнього руху України передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Пункт 10.3 Правил дорожнього руху України визначає, що у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , при зміні напрямку руху та перестроюванні не впевнився в безпечності, не надав перевагу в русі транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по тій смузі руху, на яку він мав намір перестроїтися та здійснив зіткнення з транспортним засобом «DAF», державний номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом «Schmitz», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 . Наслідком порушення зазначеної норми Правил стала ДТП з пошкодженням транспортних засобів.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_1 у порушенні п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України доведена належним чином та допустимими доказами у справі.
Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що питання щодо наявності чи відсутності вини в діях іншого водія не може розглядатися судом в рамках даного провадження, проте може бути предметом розгляду іншої справи, у разі складення відносно цієї особи протоколу про адміністративне правопорушення. 
Позиція апелянта щодо того, що саме інший учасник порушував ПДР фактично не оцінювалась. В рамках даної справи судом першої інстанції досліджувалося питання встановлення наявності чи відсутності порушення правил саме особою, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. 
Водночас апеляційний суд констатує, що ОСОБА_1 не заперечував факту перестроювання ним в сусідню смугу руху, при цьому на ній рухався автомобіль іншого учасника пригоди. Здійснюючи перестроювання, ОСОБА_1 мав переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Позиція щодо того, що він ввімкнув покажчик повороту і за загальними правилами поведінки на дорозі, з його точки зору, автомобіль «DAF» мав його пропустити, прямо протирічить приписам п. 10.3 ПДР України. 
Доводи в частині ігнорування усних клопотань щодо виклику іншого учасника пригоди та призначення експертизи, апеляційний суд оцінює критично, оскільки такі доводи грунтуються лише на показах апелянта та не підтверджуються матеріалами справи. 
Щодо доводів стосовно необхідності залучення до розгляду справи інспектора поліції, який склав протокол, суд апеляційної інстанції вказує, що покази даної особи не можуть мати вирішального значення при розгляді справи. Позиція інспектора з приводу обставин ДТП була викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, який був розглянутий в рамках справи. 
Відповідно до ч. 1 ст.65 КАС України як свідок в адміністративній справі може бути викликана судом кожна особа, якій можуть бути відомі обставини, що належить з`ясувати у справі.
При цьому, апеляційний суд зважає на те, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.
Натомість, на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Враховуючи зазначене, апеляційним судом встановлена невідповідність дійсності тих обставин, якими апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу, відтак порушень судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду під час апеляційного перегляду справи, апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2026 року, прийняту відносно ОСОБА_1 , залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба