Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2026 р. № 520/3372/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення,-
В С Т А Н О В И В :
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд: 
1. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 05.01.2026 №1689463- 24/20-29 на суму 37551,54 грн.
2. Стягнути судові витрати з відповідача.
В обґрунтування позову зазначено, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 05.01.2026 №1689463- 24/20-29 на суму 37551,54 грн. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. 
Ухвалою суду від 19.02.2026 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025, місто Харків у період з 24.02.2022 по 15.09.2022 належало до території активних бойових дій, а з 15.09.2022 по теперішній час є територією можливих бойових дій, розгляд справи було відтерміновано.
Крім того, на тривалість виготовлення процесуального документу вплинула обставина знаходження судді у відпустках та у відрядженні.
Представником відповідача 05.03.2026 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог та зазначає, що оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 05.01.2026 №1689463- 24/20-29 на суму 37551,54 грн. є законним та таким, що не підлягає скасуванню. 
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що позивачу - ОСОБА_1 у 1992 році надана у постійне користування земельна ділянка кадастровий номер №6324680500:04:001:0239 для ведення селянського господарства, що підтверджується Державним актом на право користування землею серії Б № 046912.
04.01.1999 Печенізькою райдержадміністрацією було проведено державну реєстрацію Фермерського господарства «Пролісок», пунктом 1.1. Статуту якого визначено, що ФГ «Пролісок» засноване на базі майна фермера ОСОБА_1 .
Як зазначає позивач у позові, земельна ділянка була передана ним Фермерському господарству «Пролісок» (код 22608664) при його створенні, що відповідало частині 2 статті 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство».
З наданої позивачем податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи ФГ «Пролісок» за 2024 рік судом встановлено, що до відомостей про наявність земельних ділянок включено земельну ділянку кадастровий номер №6324680500:04:001:0239, оформлену Державним актом на право користування землею серії Б № 046912, на підставі чого нараховано та сплачено земельний податок за цей період.
Однак, 05.01.2026 року відносно позивача Головним управлінням ДПС у Харківській області було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення №1689463- 24/20-29, яким нараховано земельного податку з фізичних осіб за 2024 рік на суму на суму 37551,54 грн.
Позивач вважає, що Головним управлінням ДПС у Харківській області не враховано, що на момент прийняття спірних податкових повідомлень-рішень право володіння та користування земельною ділянкою здійснює ФГ «Пролісок», а позивач не є землекористувачем для цілей оподаткування, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне. 
За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України (далі - ПК України), плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно з визначеннями термінів у підпунктах 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):
- земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу), який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою; 
- землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Згідно з абзацом першим пункту 287.1 статті 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
За правилами статей 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”.
Правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України визначає Закон України “Про фермерське господарство” від 19.06.2003 №973-IV (далі - Закон №973-IV).
Згідно із частиною 1 статті 5 Закону 973-IV, право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство.
Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України (стаття 7 Закону №973-IV).
Відповідно до статті 8 Закону №973-IV, фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.
Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.
Відповідно до статті 12 цього Закону, землі фермерського господарства можуть складатися із: 
1) земельних ділянок, що належать громадянам України - членам фермерського господарства на праві власності, користування;
2) земельних ділянок, що належать фермерському господарству на праві власності, користування.
Отже, Закон №973-IV не встановлює будь-яких виключень щодо правового регулювання права користування земельними ділянками та наслідків набуття фермерським господарством права користування земельною ділянкою, яка була надана громадянину для створення фермерського господарства, в силу факту державної реєстрації фермерського господарства.
Верховним Судом у складі колегії суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 18 червня 2021 року у справі №400/1730/19 сформулював такий висновок щодо застосування норм підпунктів 288.1, 288.2 статті 288 ПК, статей 125, 126 Земельного кодексу України, частини другої статті 16, частин першої, другої статті 21 Закону України “Про оренду землі”, статті 12 Закону України “Про фермерське господарство” у правовідносинах з орендної плати за землі державної та комунальної власності, які були надані фізичній особі для створення фермерського господарства: податковий обов`язок щодо сплати орендної плати у таких правовідносинах лежить на орендарі земельної ділянки, який визначений в договорі оренди земельної ділянки і право користування земельною ділянкою якого зареєстровано в державному реєстрі речових прав. Податковий обов`язок щодо сплати орендної плати за землі державної та комунальної власності виникає у фермерського господарства, для створення якого фізичній особі була надана земельна ділянка, після переходу до нього прав орендаря в установленому законом порядку.
Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у 1992 році надана у постійне користування земельна ділянка кадастровий номер №6324680500:04:001:0239 для ведення селянського господарства, що підтверджується Державним актом на право користування землею серії Б № 046912.
04.01.1999 Печенізькою райдержадміністрацією було проведено державну реєстрацію Фермерського господарства “Пролісок”, пунктом 1.1. Статуту якого визначено, що ФГ “Пролісок” засноване на базі майна фермера ОСОБА_1 .
Як зазначає позивач у позові, земельна ділянка була передана ним Фермерському господарству “Пролісок” (код 22608664) при його створенні, що відповідало частині 2 статті 9 Закону України “Про селянське (фермерське) господарство”.
Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 15.04.2024, цільове призначення земельної ділянки кадастровий номер №6324680500:04:001:0239 - 01.02 для ведення фермерського господарства, форма власності - комунальна.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.08.2024, за позивачем не зареєстровані майнові права щодо земельної ділянки для ведення селянського господарства кадастровий номер №6324680500:04:001:0239, розташованої на території Артемівської сільської ради Печенізького району Харківської області (ані право користування, ані власності).
При цьому, земельна ділянка кадастровий номер №6324680500:04:001:0239 перебуває у комунальній власності. На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 31.07.2024 здійснено державну реєстрацію права постійного земельною ділянкою за ФГ "Пролісок" (код ЄДРПОУ 22608664) (номер запису 56119187).
У відзиві на позов представником відповідача зазначено, що до 31.07.2024 позивач був платником земельного податку за земельну ділянку з кадастровим номером №6324680500:04:001:0239 на підставі державного акту від 1992 року, серії Б №046912, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право користування землею №8.
Суд не погоджується з такими твердженнями представника податкового органу, оскільки наявність державного акту від 1992 року, серії Б №046912 (зареєстровано в книзі записів державних актів на право користування землею №8), про надання у постійне користування ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення селянського господарства, розташованої на території Артемівської сільської ради Печенізького району Харківської області, відповідно до діючого на момент прийняття спірних податкових повідомлень-рішень законодавства, не є належним підтвердженням права користування позивачем вказаною земельною ділянкою.
Так, відповідно до п.6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України 25 жовтня 2001 року № 2768-III, громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2005 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. 
При переоформленні права постійного користування земельними ділянками, наданими для ведення селянських (фермерських) господарств, у довгострокову оренду строк оренди визначається селянським (фермерським) господарством відповідно до закону. При цьому розмір орендної плати за земельні ділянки не повинен перевищувати розміру земельного податку. 
За приписами статті 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності. 
Позивачем відповідні дії щодо переоформлення права постійного користування до 01.01.2005 не були вчинені.
Також з наданих відповідачем документів не вбачається, що контролюючим органом при нарахуванні податкових зобов`язань, відповідно до приписів ч.1 ст. 286 ПК України використані дані державного земельного кадастру.
Отже, враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 18 червня 2021 року в справі №400/1730/19 та встановлені в ході розгляду справи обставини, суд вважає, що визначення позивача в якості платника земельного податку за 2023 - 2024 роки було здійснено відповідачем всупереч приписам статей 125, 126 Земельного кодексу України, оскільки право користування земельною ділянкою кадастровий номер №6324680500:04:001:0239 за позивачем у встановленому порядку відповідно до Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” не було оформлене, у зв`язку з чим він не може бути визначений як належний платник земельного податку за вказаний період. 
З наданої позивачем податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи ФГ “Пролісок” за 2024 рік судом встановлено, що до відомостей про наявність земельних ділянок включено земельну ділянку кадастровий номер №6324680500:04:001:0239, оформлену Державним актом на право користування землею серії Б №046912, на підставі чого нараховано та сплачено земельний податок за цей період.
З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 05.01.2026 №1689463- 24/20-29 на суму 37551,54 грн. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити в повному обсязі. 
Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 05.01.2026 №1689463- 24/20-29 на суму 37551,54 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Спірідонов М.О.