ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 року	справа № 380/22347/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 03.10.2025 № 133850012197 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення їй пенсії за віком від 29.09.2025, зарахувавши до страхового стажу періоди: з 10.09.1979 по 15.11.1979 (записи в трудовій книжці за №№ 4,5), а саме на Фабриці «Індтрикотаж»; з 19.12.1979 по 09.08.1984 (записи в трудовій книжці за №№ 6,7), а саме на Трускавецькій фабриці індпошиття та ремонту трикотажних виробів «Індтрикотаж»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком починаючи з 26.09.2025.
Ухвалою від 17.11.2025 суддя відкрила спрощене провадження в адміністративній справі.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач 26.09.2025 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком. За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняло рішення від 03.10.2025 № 133850012197 про відмову в призначені пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подав відзив на позовну заяву від 26.11.2025 (вх. № 94477), у якому зазначає, що Головне управління відповідно до поданих позивачем документів визначило, що страховий стаж позивача – 20 років 2 місяці 29 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу позивача не зараховано періоди згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 : з 10.09.1979 по 15.11.1979, оскільки дописано дату наказу при звільненні з роботи, про що не обумовлено належним чином; період з 19.12.1979 по 09.08.1984, оскільки наявне виправлення в даті звільнення та в даті наказу про звільнення. Позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Просить у задоволенні позову відмовити.
Позивач подала відповідь на відзив від 03.12.2025 (вх. 96225).
Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подав відзив на позовну заяву від 04.12.2025 (вх. № 20640ел), у якому зазначає, що страховий стаж позивача складає 20 років 2 місяці 29 днів, що є недостатнім для призначення пенсії по віку. Вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції, законах України. Просить у задоволенні позову відмовити.
Позивач подала відповідь на відзив від 11.12.2025 (вх. 98545).
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 26.09.2025 подала до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області заяву про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності документи позивачки розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 03.10.2025 № 133850012197 відмовлено у призначенні пенсії по віком ОСОБА_1 . 
У рішенні, зокрема, вказано, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 :
- з 10.09.1979 по 15.11.1979, оскільки дописано дату наказу при звільненні з роботи, про що не обумовлено належним чином;
- період з 19.12.1979 по 09.08.1984, оскільки наявне виправлення в даті звільнення та в даті наказу про звільнення. Врахувати даний період роботи на підставі акту опитування свідків № 1 від 07.03.2023 також немає підстав, оскільки згідно з п.18. Постанови КМУ № 637 від 12.08.1993, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого рони підтверджують роботу заявника. Інформація про ліквідацію Трускавецької фабрики індпошиву і ремонту трикотажних виробів «Індтрикотаж» не надана.
Після надання додаткових документів, рішення про відмову може бути переглянуто.
Висновок: відмовити у призначенні пенсії за віком згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Вважаючи рішення відповідача щодо відмови в призначені пенсії протиправним, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулася з даним позовом до суду. 
Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до ст. 20 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюється у натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Згідно з статтею 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. 
Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV унормовано, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років;
У матеріалах справи наявна копія трудової книжки позивачки НОМЕР_1 від 10.11.1978, в якій зазначено:
- з 10.09.1979 по 15.11.1979 позивач працювала на фабриці «Індтрикотаж»;
- з 19.12.1979 по 09.08.1984 позивач працювала на Трускавецькій фабриці індпошиття та ремонту трикотажних виробів «Індтрикотаж».
У спірному рішенні зокрема вказано, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 10.09.1979 по 15.11.1979, оскільки дописано дату наказу при звільненні з роботи про що не обумовлено належним чином; період з 19.12.1979 по 09.08.1984, оскільки наявне виправлення в даті звільнення та в даті наказу про звільнення. 
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно з статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 18 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Суд зазначає, що спірний період роботи підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.11.1978. Наявні у трудовій книжці записи є достатніми та належними, які дійсно підтверджують трудову діяльність позивача у спірний період.
Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці відповідач не надав.
Крім того, необхідно також зауважити, що за загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивачки конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.
Аналогічний правовий висновок був сформований Верховним Судом у Постанові від 30.09.2021 по справі № 300/860/17.
Щодо покликань відповідача-1 у спірному рішенні що: “Врахувати період роботи з 19.12.1979 по 09.08.1984 на підставі акту опитування свідків № 1 від 07.03.2023 також немає підстав, оскільки згідноз п. 18 Постанови КМУ № 637 від 12.08.1993, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого рони підтверджують роботу заявника. Інформація про ліквідацію Трускавецької фабрики індпошиву і ремонту трикотажних виробів «Індтрикотаж» не надана.”, суд зазначає таке.
У постанові від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 Верховний Суд зробив висновок, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.
Як встановив суд, відповідач - 1 не надавав належної оцінки записам у трудовій книжці позивача та документам, які позивач долучив до своєї заяви на підтвердження наявності підстав для призначення пенсії за віком, обмежившись в оскарженому рішенні лише твердженням про неврахування їх при визначенні стажу позивача.
Суд вказує, що трудова книжка позивача в частині спірних періодів оформлена відповідно до вимог законодавства, в трудовій книжці містяться відомості про роботу позивача, вказані записи вчинені на підставі наказів по підприємству про прийняття на роботу та звільнення, записи завірені підписом уповноваженої особи та печаткою підприємства.
З огляду на викладене суд вважає, що відповідач неправомірно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 10.09.1979 по 15.11.1979 на фабриці «Індтрикотаж», з 19.12.1979 по 09.08.1984 на Трускавецькій фабриці індпошиття та ремонту трикотажних виробів «Індтрикотаж».
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 03.10.2025 № 133850012197 про відмову в призначенні пенсії, є протиправним.
Суд установив, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 10.09.1979 по 15.11.1979 на фабриці «Індтрикотаж», з 19.12.1979 по 09.08.1984 на Трускавецькій фабриці індпошиття та ремонту трикотажних виробів «Індтрикотаж», тому необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 10.09.1979 по 15.11.1979 на фабриці «Індтрикотаж», з 19.12.1979 по 09.08.1984 на Трускавецькій фабриці індпошиття та ремонту трикотажних виробів «Індтрикотаж», як такий, що має бути врахований при вирішенні питання про призначення пенсії за віком.
Водночас, щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача-2 призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 26.09.2025, суд зазначає таке.
Верховний Суд у постанові від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17 зазначив, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.
Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 у справі № 818/985/18 та від 26.12.2019 у справі № 810/637/18.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд відповідно до частини 5 статті 242 КАС України враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.
У даному випадку без зарахування органами Пенсійного фонду відповідним рішенням спірних періодів до стажу позивача, є передчасним вирішення питання призначення пенсії.
З метою належного захисту прав позивача в цій частині позовних вимог, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.09.2025 про призначення пенсії за віком відповідно ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням правової оцінки суду.
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.
Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 139 КАС України.
Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, буд. 22, м. Вінниця, 21005, ЄДРПОУ 13322403), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ЄДРПОУ 13814885), про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити дії - задоволити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 03.10.2025 № 133850012197 про відмову в призначенні пенсії.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 10.09.1979 по 15.11.1979 на фабриці «Індтрикотаж», з 19.12.1979 по 09.08.1984 на Трускавецькій фабриці індпошиття та ремонту трикотажних виробів «Індтрикотаж» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.09.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки суду.
4. У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
5. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 1211,60 грн судових витрат.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 18.05.2026.

Суддя   Кедик М.В.