ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/6761/26	Головуючий у 1-й інстанції Грицай К.М. 	
Провадження № 22-ц/817/736/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 
за участі секретаря — Хоміцької С.О.
без сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/6761/26 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Покотило Юрій Володимирович, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2026 року, постановлену суддею Грицай К.М., у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

у березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2026 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовної вимоги ОСОБА_1 , інтереси якого представляє Покотило Юрій Володимирович, до ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.
Роз`яснено ОСОБА_1 право на звернення до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню в порядку, передбаченому ст. 432 ЦПК України.
Не погоджуючись із даною ухвалою суду представник ОСОБА_1 - адвокат Покотило Ю.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2026 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 в частині вимог про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства саме шляхом пред`явлення позову, а вирішується в порядку, визначеному нормам ст. 432 ЦПК України, тобто шляхом звернення до суду з відповідною заявою, а відтак у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню слід відмовити.
Разом з тим, судом при вирішенні питання про відкриття провадження в частині позовних вимог про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, не було враховано ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.05.2025 року та від 05.09.2025 року у справі № 607/3749/25, про існування яких було безпосередньо зазначено в позовній заяві, до якої було долучено копії цих ухвал суду.
Так, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.05.2025 року у справі № 607/3749/25 провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , стягувач – ОСОБА_2 про визнання судового наказу № 607/3749/25, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 04 березня 2025 року таким, що не підлягає виконанню було закрито на підставі пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України, та роз`яснено ОСОБА_1 його право звернутися до суду із вказаними позовними вимогами у порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження.
При цьому, закриваючи провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , стягувач – ОСОБА_2 про визнання судового наказу № 607/3749/25, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 04 березня 2025 року, суд у своїй ухвалі від 27.05.2025 року виходив з того, що стаття 432 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору, а за наявності спору, стаття 432 ЦПК України не підлягає застосуванню, а тому суд дійшов висновку, що вимоги заявника слід розглядати в порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження.
Також ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.09.2025 року у справі № 607/3749/25 у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Покотило Ю.В., про визнання судового наказу, виданого 04 березня 2025 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі № 607/3749/25, таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.
Таким чином, прийнявши 03 квітня 2026 року ухвалу про відмову у відкритті позовного провадження за вимогами ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу, виданого 04 березня 2025 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі № 607/3749/25, за наявності чинних ухвал Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.05.2025 року та від 05.09.2025 року у справі № 607/3749/25, суд фактично позбавив позивача доступу до правосуддя в частині заявлених позовних вимог.
Судом було неповно з`ясовано обставини справи, які мали істотне значення, внаслідок чого було порушено норми процесуального права та безпідставно відмовлено у відкритті позовного провадження за вимогами позивача.
Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Покотило Ю.В., до суду апеляційної інстанції не поступав.
19.05.2026 представник ОСОБА_1 - адвокат Покотило Ю.В. через систему “Електронний суд” подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача.
ОСОБА_2 повідомлялася про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову адресу, однак вона повернулась на адресу Тернопільського апеляційного суду як не отримана з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.
Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що позивач звернувся із позовною заявою про припинення стягнення аліментів та визнання судового наказу, виданого 04.03.2025 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 таким, що не підлягає виконанню. 
Відмовляючи у відкритті провадження в частині позовної вимоги про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив із того, що дана вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства саме шляхом пред`явлення позову, а вирішується в порядку, визначеному нормам ст. 432 ЦПК України, тобто шляхом звернення до суду з відповідною заявою.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів в повному обсязі погодитися не може, оскільки є порушення принципу правової визначеності.
Так, порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, врегульовано Розділом VI ЦПК України.
Зокрема, згідно зі ст. 432 ЦПК України - суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. 
Отже, сутність визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника виконати судове рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа або наявність інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення. 
Разом з цим, як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2025 року у провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , стягувач — ОСОБА_2 про визнання судового наказу № 607/3749/25 виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 04 березня 2025 року таким, що не підлягає виконанню — закрито на підставі пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України.
Роз`яснено ОСОБА_1 його право звернутися до суду із вказаними позовними вимоги у порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження (а.с. 34-35).
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2025 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Покотило Ю.В., про визнання судового наказу, виданого 04 березня 2025 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі № 607/3749/25, таким, що не підлягає виконанню, відмовлено, оскільки має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет, з тих самих підстав, в якому вже постановлено ухвалу про закриття провадження у справі, яка набрала законної сили (а.с. 36-37).
Даною ухвалою суду роз`яснено ОСОБА_1 його право звернутися до суду із вказаними позовними вимогами у порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження.
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.
Колегія суддів звертає увагу на при?нцип правово?ї ви?значеності (пе?вності) — загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності. 
У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування. 
Тому, враховуючи принцип правової визначеності та те, що даними ухвалами суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 проживає разом із стягувачем та неповнолітнім сином, в зв`язку з чим між сторонами існує спір щодо підстав для стягнення аліментів (обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги у даній справі), який може бути вирішено виключно у позовному провадженні, а також зазначене було предметом дослідження і по них судом постановлено ухвалу про закриття провадження у справі, тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у відкритті позовного провадження за вимогами позивача.
Крім цього, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21), зроблено висновок, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини. Воно передбачене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною.
В розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції право на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Колегія суддів зазначає, що судові процедури повинні бути справедливими, а тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Згідно з частиною 6 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відтак, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена із порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню із направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Покотило Юрій Володимирович, задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2026 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст судового рішення виготовлений 26 травня 2026 року.

Головуюча        Н.М. Храпак

Судді:          Б.О. Гірський

О.З. Костів