208/12031/25 
2/532/403/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2026 р.  м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:
судді - Назарьової Л. В.,
з участю секретаря судового засідання - Маляренко І. М.,
учасники справи:
позивач – ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС»,
представник позивача – Томилко О. Б.,
відповідач – ОСОБА_1 ,
представник відповідача – Мельник В. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кобеляки, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором  

В С Т А Н О В И В:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 76355,3 грн.
У позовній заяві представник позивача вказує, що 17.05.2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 873833722 у формі електронного документа з використанням електронного підпису позичальника, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти в розмірі 24800 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, проте відповідач у порушення умов Договору та Правил, не повернув надані йому кредитні кошти та не сплатив проценти за їх користування в обумовленні сторонами строки.
В подальшому, 24.09.2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за договором до ТОВ «Таліон Плюс» на підставі Договору факторингу № МВ-ТП/1. Відповідно до умов договору факторингу, фактор зобов`язався сплатити клієнту суму фінансування відповідно до реєстру переданих прав грошової вимоги. Таким чином, ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором.
Оскільки відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем за договором становить 88754,71 грн. Разом з тим, позивач прохає суд стягнути лише частину заборгованості за договором. Відтак, загальна сума заборгованості за кредитним договором, заявлена до стягнення позивачем становить 76355,30 грн, із яких заборгованість по кредиту 24798,82 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 51556,48 грн.
Враховуючи зазначене, представник позивача прохає суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 76 355,30 грн і понесені судові витрати по справі.
05 лютого 2026 року до суду надійшли додаткові пояснення у справі, в яких представника позивача, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» - Дорошенко О. В. підтримала позовні вимоги, прохала їх задовольнити у повному обсязі та відмовити відповідачу у розстрочці судового рішення. 
03 березня 2026 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача, ОСОБА_1 – адвоката Мельника В. С, в яких відповідач заперечує щодо наданих позивачем додаткових поясненнях у справі, при цьому визнає обов`язок повернути тіло кредиту та сплатити відсотки, але в розумному розмірі. Також прохає зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1500 грн, а також надати розстрочку виконання судового рішення на строк 12 місяців з рівними щомісячними платежами.
24 квітня 2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, ОСОБА_1 – адвокат Мельник В. С. зазначив, що відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме факт укладення кредитного договору в електронній формі та отримання кредитних коштів у розмірі 24800 грн і тим самим, обов`язок повернути суму тіла кредиту у розмірі 24 798,82 грн з урахуванням часткових платежів, здійснених Відповідачем на користь первісного кредитора. Водночас відповідач категорично заперечує проти стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 51 556,48 грн, оскільки умови договору щодо розміру процентної ставки мають несправедливий характер, є надмірним, непропорційним та таким, що суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності. Заявлена до стягнення сума процентів у розмірі 51 556,48 грн за сумою кредиту 24 798,82 грн перевищує тіло кредиту у 2,08 рази (або на 208%), тобто у понад чотири рази перевищує граничний розмір компенсації (50%), що є явно несправедливим та має очевидні ознаки лихварства. До того ж споживач є слабшою стороною, яка підлягає правовому захисту у відповідних правовідносин. При цьому відповідач визнає обов`язок сплатити відсотки за користування кредитом, але в розумному розмірі. 
Так, відповідач, діючи добросовісно та визнаючи факт отримання кредитних коштів, готовий добровільно повернути тіло кредиту та помірні відсотки, розраховані за подвійною обліковою ставкою Національного банку України. Зазначає, що різниця між заявленою позивачем сумою 76 335,30 грн та сумою помірної заборгованості 34 298,82 грн становить 42 056,48 грн, тобто надмірні відсотки лихварського характеру, стягнення яких відповідач заперечує. Також заперечує щодо нарахованої неустойки у розмірі 12 399,41 грн, яка є явно непропорційною. Відтак, відповідач не визнає та заперечує правомірність нарахування процентів за договірною ставкою 1,5% у день (547,50% річних); правомірність стягнення процентів у розмірі 51 556,48 грн як таких, що суперечать принципам справедливості, добросовісності та розумності і становлять непро- порційно велику суму компенсації; правомірність стягнення неустойки (12399,41 грн) у зв`язку з дією пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та/або на підставі статті 551 ЦК України. 
За таких обставин, прохає відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі, що перевищує 9 500,00 грн, тобто відмовити у стягненні 42 056,48 грн надмірних відсотків; зменшити розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором до 34 298,82 грн, з яких: 24 798,82 грн заборгованість за тілом кредиту, 9 500,00 грн розумні (помірні) проценти, розраховані за подвійною обліковою ставкою НБУ (27% річних від 13,5%), а також відмовити у стягненні неустойки у розмірі 12 399,41 грн, або зменшити розмір неустойки до мінімального. Також заперечує щодо розміру заявлених витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн та прохає зменшити їх до розумних меж, а судові витрати покласти на позивача пропорційно до задоволених позовних вимог.
12 травня 2026 року до суду найшла відповідь на відзив, в якій представник позивача, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» - Дорошенко О. В. заперечує щодо доводів сторони відповідача та зазначає, що при укладенні договору відповідач ознайомився з його умовами та Правилами, підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування. Вважає заявлені позовні вимоги співмірними, обґрунтованими та такими, що прямо випливають з умов укладеного кредитного договору, оскільки розмір заборгованості сформований виключно з передбачених договором платежів: суми основного боргу, нарахованих відсотків за користування кредитними коштами та передбаченою договором комісією. Саме неналежне виконання Відповідачем своїх договірних зобов`язань призвело до збільшення розміру заборгованості, а тому посилання на неспівмірність заявлених вимог фактично спрямоване на уникнення виконання взятих на себе зобов`язань. При цьому посилання відповідача на неспівмірність нарахованих відсотків виникло лише після відкриття провадження у справі та спрямоване на уникнення виконання прийнятих на себе обов`язків. Вважає доводи відповідача щодо неспівмірності нарахованих відсотків необґрунтованими, не підтверджені належними доказами та не спростовують обов`язку Відповідача виконати взяті на себе грошові зобов`язання.
Також посилання сторони відповідача у відзиві на те, що відповідач є «слабкою стороною договору», є безпідставним та не ґрунтується на вимогах законодавства. До того ж відповідач мав можливість скористатись правом на відмову від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит, однак цього не зробив.
Також заперечує щодо надано відповідачем розрахунку заборгованості, до того ж доводи відповідача фактично зводяться до незгоди із сумою заборгованості без належного правового та документального обґрунтування. Відтак, розрахунок відповідача не спростовує правильності та обґрунтованості розрахунку позивача та не може бути покладений судом в основу рішення. Окрім цього, в розрахунку заборгованості відображено нарахування неустойки, однак позивач не заявляє позовних вимог щодо їх стягнення. Також відповідача було належним чином повідомлено про відступлення права вимоги. Відповідачем не надано та матеріали справи не містять доказів того, що останнім виконано зобов`язання за договором у повному обсязі навіть перед первісним кредитом. Також вважає понесені позивачем витрати на правничу допомогу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За таких обставин, прохає позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
13 травня 2026 року від представника відповідача, ОСОБА_1 – адвоката Мельник В. С. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач не погоджується з наведеними позивачем доводами, вважає їх такими, що не спростовують жодного з аргументів відзиву, ґрунтуються на вибірковому тлумаченні норм права та є такими, що не заслуговують на увагу. Вказує, що відповідач не заперечує факт укладення договору, а лише заперечує щодо процентної ставки лихварського характеру.
Щодо тверджень позивача про необґрунтованість помірного розрахунку заборгованості зазначає, що така позиція ґрунтується на нерозумінні правової природи помірного розрахунку, оскільки він є юридично обґрунтованим розрахунком розумної межі заборгованості, виходячи з фактичної суми кредиту та фактично невиплаченої частини тіла кредиту. Також вказує, що наразі спір про стягнення неустойки між сторонами фактично відсутній, скільки позивач сам визнає, що ця сума не підлягає стягненню (не заявлялась). Щодо процентів за договором зазначає, що відповідач не вимагає списувати їх, а лише заперечує проти договірних процентів за іншими підставами - несправедливість умови про надмірну процентну ставку та порушення принципів справедливості, добросовісності та розумності, про що зазначалось у відзиві. Заявлені вимоги підтримує та прохає відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі, що перевищує 9500,00 грн, тобто відмовити у стягненні 42 056,48 грн надмірних відсотків лихварського характеру, а також зменшити розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 34298,82 грн. Також прохає вирішити питання щодо стягнення судових витрат та зменшення витрат на правову допомогу.
Ухвалою Заводського районного суду міста Кам`янського від 22 вересня 2025 року матеріали позовної заяви передано на розгляд за підсудністю до Кобеляцького районного суду Полтавської області.
Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 листопада 2025 року постановлено ухвалити заочне рішення.
Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 листопада 2025 року позов задоволено повністю.
Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30 грудня 2025 року заочне рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 листопада 2025 року скасовано. Цивільну справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» - Дорошенко О. В., будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає задовольнити. 
Відповідач, ОСОБА_1 та його представник, адвокат Мельник В. С, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.
Суд, розглянувши матеріали справи, дійшов до таких висновків.
Судом установлено, що 17.05.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №873833722, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії на суму 24800 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов Договору, додатках до нього та Правилах ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Відповідно до п. 2.3 Договору кредитодавець надає перший транш за Договором у розмірі 10000 грн 17.05.2024 року, що є датою надання кредиту.
Відповідно до п. 2.4 Договору другий та решта траншів за Договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачений цим Договором.
Згідно п. 3.1 Договору позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2 Договору. 
Згідно п. 3.1 Договору позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення Договору строк дії кредитної лінії та строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого траншу за Договором.
У п. 3.2 Договору зазначено, що встановлений в п. 3.1. Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного періоду та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки), за умови, якщо Позичальником в Особистому кабінеті активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. 
Для здійснення першої пролонгації Дисконтного періоду за цим Договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 (тридцять) днів Дисконтного періоду проценти у розмірі 1890 грн. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через Особистий кабінет (п. 3.3 Договору).
Згідно п. 7.1 Договору рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування - 16.06.2024, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого траншу позичальником. У разі пролонгації чи поновлення Дисконтного періоду рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення Дисконтного періоду, визначену за правилами цього Договору.
Кінцева дата повернення (виплати) кредиту 16.06.2029 року (п. 7.3 Договору).
Відповідно до п. 8.1 Договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інших витрат позичальника договором не передбачено.
Згідно п. 8.2-8.3 Договору процентна ставка за користування кредитом є базовою процентною ставкою, яка визначається на момент отримання кожного окремого траншу за цим Договором, виходячи з максимального дозволеного розміру денної процентної ставки. Процентна ставка за Договором є фіксованою і не підлягає зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника. У разі якщо Позичальник не здійснить повного дострокового погашення всієї суми Кредиту протягом Дисконтного періоду кредитування, то зобов`язання Позичальника по оплаті процентів за користування Кредитом визначаються шляхом множення Базової процентної ставки на фактичну кількість днів користування Кредитом (від дати видачі першого Траншу до закінчення строку дії Договору чи його дострокового припинення). Фактичне значення загальних витрат за Договором та загальна вартість Кредиту за Договором залежить від обраної моделі поведінки позичальника.
На момент укладення цього Договору та отримання першого Траншу за цим Договором Базова процентна ставка складає 1,50 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,50 відсотків річних. У разі отримання додаткових Траншів за цим Договором в період з 23.04.2024 по 20.08.2024, Базова процентна ставка, яка використовується нарахування процентів за користування цими додатковим Траншами, обмежується та розраховується від максимального розміру Денної процентної ставки зазначеної в абзаці 3 пункту 17 Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, що складає 1,5% за день користування таким Траншем. У разі отримання додаткових Траншів за цим Договором після 21.08.2024 року Базова процентна ставка, яка використовується нарахування процентів за користування цими додатковим Траншами, обмежується та розраховується від максимального розміру Денної процентної ставки зазначеної в частині 5 статті 8 Закону, що складає що складає 1% за день користування таким Траншем.
Відповідно до п. 8.4 Договору для суми кредиту отриманої за першим траншем, що вказана в п. 2.3 Договору, за перші 30 днів Дисконтного періоду та без повного дострокового повернення всієї суми Кредиту протягом Дисконтного періоду, орієнтовна загальна вартість Кредиту складе 14500 грн та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 4500 грн та суму кредиту у розмірі 10000 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, з припущення користування Кредитом протягом Дисконтного періоду зі сплатою процентів за Базовою ставкою, розрахована згідно методики Національного банку України, складе 9089,90 відсотків річних. Денна процентна ставка складає 1,50 відсотків в день.
Відповідно до п. 8.8 Договору проценти в розмірі визначеному за правилами цього Договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування Кредитом починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня закінчення строку дії цього Договору.
Невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті Товариства: www.moneyveo.ua (п. 14.1 Договору).
Укладаючи договір, сторони дійшли згоди про те, що у всіх відносинах між позичальником та Товариством в якості підписів сторін буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (п. 14.2 Договору).
Пунктом 14.12 Договору визначено, що цей Договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. 
До договору додано Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» із зазначенням інформації та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовану загальну вартість кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та іншу додаткову інформацію.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Порядок укладення електронного договору визначений статтею 11 даного закону, при цьому, згідно частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному цією статтею, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному в письмовій формі.
Факт укладення кредитного договору між кредитодавцем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та позичальником ОСОБА_1 в електронній формі знайшов своє підтвердження, до того ж не заперечується і самим відповідачем.
На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у сумі 24800 гривень декількома платежами: 17.05.2024 року у розмірі 10000 грн та 23.05.2024 року у розмірі 14800 грн. Факт зарахування коштів на картку відповідача підтверджується наданою АТ КБ «ПриватБанк» випискою по рахунку ОСОБА_1 , до того ж не оспорюється та визнається самим відповідачем.
Згідно наданого первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунку заборгованості за кредитним договором № 873833722 від 17.05.2024 року, станом на 24.09.2024 року за відповідачем ОСОБА_1 загальна сума заборгованості за договором становить 56 764,43 грн, яка складається із:
- 24800 грн - заборгованість за тілом кредиту,
- 31952 грн - заборгованість за процентами,
- 12399,41 грн - неустойка.
24.09.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено Договір факторингу № МВ-ТП/1, відповідно до умов якого, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги право до боржників за кредитними договорами, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги, в тому числі за кредитним договором №873833722 від 17.05.2024 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .
Відповідно до Реєстру прав вимоги від 24 вересня 2024 року до Договору факторингу №МВ-ТП/1 від 24.09.2024 року, до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 873833722 від 17.05.2024 року у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №873833722 від 17.05.2024 року вбачається, що станом на 18.12.2024 року за відповідачем ОСОБА_1 рахується заборгованість в розмірі 88 754,71 грн, яка складається із:
- 24798,82 грн - заборгованість за тілом кредиту,
- 51556,48 грн - заборгованість за процентами,
- 12399,41 грн - неустойка.
19.12.2024 року позивачем на адресу відповідача направлено повідомлення про дострокове розірвання договору № 873833722 від 17.05.2024 року та про необхідність оплати суми заборгованості в розмірі 88754,71 грн.
Проценти за Договором після розірвання Договору не нараховувались.
Разом з тим, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», діючи в межах своїх прав, самостійно визначає обсяг та склад позовних вимог, що підлягають до стягнення, прохає суд стягнути частину заборгованості за Договором. Загальна сума заборгованості за кредитним договором, яка заявлена позивачем становить 76355,30 грн, із яких:
- 24798,82 грн - заборгованість по кредиту,
- 51556,48 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом (без вимоги про стягнення неустойки).
Детального розрахунку нарахувань відсотків за кредитним договором суду не надано.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов`язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстро- ченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст.512 ЦК України).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем ОСОБА_1 .
Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовий розгляд відбувається на засадах змагальності. 
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом установлено, що ОСОБА_1 уклав кредитний договір в електронній формі та отримав від первісного кредитора кредитні кошти шляхом зарахування на картку позичальника відповідно до умов договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами про зарахування коштів та не заперечується і самим відповідач, оскільки останній тіло кредиту визнав, зокрема як і обов`язок повернути тіло кредиту у розмірі 24798,82 грн. 
При цьому кредитодавець просить суд у цьому позові стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину: 24798,82 грн заборгованість по кредиту та 51556,48 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, а всього в сумі 76355,30 грн. Позивачем частково було списано заборгованість позичальнику за штрафними санкціями (неустойкою) в сумі 12399,41 грн, а тому така вимога позивачем не ставиться.
Щодо розміру заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом у сумі 51556,48 грн суд зазначає наступне.
На підставі договору, відповідач отримав споживчий кредит у сумі 24800 (10000 + 14800) грн, дата надання (отримання) кредиту 17.05.2024 року (надання першого траншу за договором). Дисконтний період складає 30 днів, дата закінчення дисконтного періоду кредитування 16.06.2024 року. Строк кредитування становить до 1826 днів, дата повернення (виплати) кредиту 16.06.2029 року.
Також визначено, що дисконтна процентна ставка складає 3,65%, що становить 547,50% річних, базова процентна ставка складає 547,50% річних.
Судом установлено, що строк дисконтного періоду 30 днів (до 16.06.2024 року) було продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду оплати всіх нарахованих процентів (16.04.2024 року платіж на суму 4128 грн), що вбачається із розрахунку первісного кредитора. До того ж самим відповідачем, при обрахуванні суми заборгованості в розрахунку (контррозрахунку) зазначалося про фактичний період прострочення з 16.06.2024 по 20.11.2025 року (дата ухвалення рішення суду). 
Водночас, суд не бере до ували наданий стороною відповідача помірний розрахунок (контррозрахунок) розумної межі заборгованості, згідно якого відповідач при обрахунку застосовує подвійну облікову ставку НБУ, що традиційно застосовується як еталон розумного розміру компенсаційних нарахувань у відповідності до ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування».
Разом з тим, положення ч. 2 ст. 21 Закону України регулюють питання відповідальності споживача за договором про споживчий кредит, зокрема, сплати пені за невиконання зобов`язання за договором, а саме у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
Однак вказане не застосовується при обрахуванні відсотків за користування кредитом, а стосуються пені (неустойки) за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів, що може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. До того ж сума неустойки за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, згідно розрахунку заборгованості становить половину суми тіла кредиту (24798,82 грн), що становить 12399,41 грн. Однак позивачем було частково списано заборгованість позичальнику за неустойкою, через що позивачем не ставиться така вимога до стягнення, а тому не береться до уваги судом.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Щодо розміру денної процентної ставки, яка за кредитним договором становить 1,5% в день (547,5% річних) суд зазначає таке.
22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 року, яким були внесені зміни в Закон України «Про споживче кредитування».
Так, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено частиною 5 такого змісту: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Враховуючи, що Законом України від 22.11.2023 р. №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24.12.2023 року, а кредитний договір №873833722 було укладено 17.05.2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, то проценти у відповідності до чинного законодавства повинні бути нараховані у розмірі, що не перевищує 1 % в день.
Листом Національного банку України №14-0004/3433 від 15.01.2024 р., надано наступні пояснення, що згідно Закону № 3498-IX максимальний розмір денної процентної ставки не повинен перевищувати: - протягом перших 120 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-IX - 2,5% (до 22.04.2024 включно); - протягом наступних 120 днів 1,5% (до 20.08.2024 включно); - починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом № 3498-IX 1% (з 21.08.2024).
Тобто, кредитні договори, які були укладені з 24.12.2023 року по 20.08.2024 року повинні керуватись Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а до кредитних договорів, що укладені після 21.08.2024 року ст.8 Закону України «Про споживче кредитування».
Відтак, умови кредитного, які враховують стандартну денну процентну ставку з порушенням норм є нікчемними, в силу приписів Закону України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно матеріалів позовної заяви (розрахунків заборгованості) відповідачу нараховані проценти з 17.05.2024 року по 18.12.2024 року. Суд враховує, що нарахування відсотків після дострокового розірвання договору з 19.12.2024 року позивачем не здійснювалося, а тому посилання відповідача на розрахунок заборгованості у період прострочення 523 днів не заслуговує на увагу.
Тому, суд вважає, що розмір процентів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача за користування кредитом за 216 календарних днів згідно розрахунку заборгованості за період з 17.05.2024 по 18.12.2024 року (кінцева дата розрахунку), становить 65 472 грн, які обраховані:
- за період з 17.05.2024 року по 20.08.2024 року у сумі 35712 грн, які розраховані судом таким чином: 24800 грн х 1,5% х 96 днів;
- за період з 21.08.2024 року по 18.12.2024 року у сумі 29760 грн, які розраховані судом таким чином: 24800 грн х 1% х 120 днів.
Разом з тим, позивач, діючи в межах своїх прав, самостійно визначив обсяг та склад позовних вимог, що підлягає до стягнення, а тому прохає суд стягнути частину заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 51556,48 грн, що підлягає стягненню з відповідача в межах заявлених позовних вимог.
Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що непропорційно велика сума відсотків є несправедливими умовами договору згідно приписів ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд враховує таке.
Так у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказано, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
При цьому ч. 1, 2, п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Однак у даному випадку спірними є нарахування відсотків за правомірне користування кредитними коштами, а не відсотків компенсації у разі невиконання споживачем зобов`язань за договором, чого не враховано відповідачем.
Суд зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, оскільки ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, заборгованість не погасив, доказів протилежного суду не надано, при цьому позовні вимоги визнав частково в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, тому суд, з урахуванням заявлених меж позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» суму заборгованість за кредитним договором № 873833722 від 17.05.2024 року в заявленому розмірі 76 355,30 гривень, що складається із заборгованості за тілом кредиту 24798,82 грн та відсотків за користування кредитом 51556,48 грн. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» необхідно стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2422,40 гривень.
Крім цього, згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК).
Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Представником позивача заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, а саме витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.
На підтвердження факту понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: Договір про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року, укладеного між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та АБ «Ліга юридичних технологій та інновацій» в особі керуючого Колінько Альони Валеріївни; Додаткову угоду № 1359 від 07.08.2025 року до Договору про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року; Акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги від 07.08.2025 року та платіжну інструкцію про сплату коштів у сумі 5000 грн (а.с. 25-27).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Згідно правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Стороною відповідача заявлено клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу до 1500 грн.
Установивши, що заявлений до стягнення розмір правничих витрат, понесених позивачем становить 5000,00 грн, враховуючи рівень складності справи та реальності правничих витрат, а також позицію сторони відповідача, яка заявила клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу, 
суд вважає за можливе обмежити належну до стягнення з відповідача на користь позивача суму витрат на професійну правничу допомогу, визначивши її у сумі 1500 грн, що відповідатиме принципу пропорційності, критерію реальності наданих адвокатських послуг, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. В іншій частині стягнення слід відмовити з підстав їх невідповідності критерію пропорційності у цивільному судочинстві.
Крім того, сторона відповідача прохала розстрочити виконання рішення суду строком на 1 рік, про що суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Відповідно до ч.1 ст.435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Згідно ч.3 ст.435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Відповідно до ч.4 ст.435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Згідно ч.5 ст.435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року №8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконується частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують, що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.
У постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №796/43/2018 зазначено, що підставою для застосування ст.435 ЦПК України і ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.
Такі обставини повинні виникнути після ухвалення судового рішення та мають бути об`єктивними та такими, що не залежать від волі сторін.
Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку.
За правилом ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст.10, 81 ЦПК України, саме заявник зобов`язаний довести зазначений предмет доказування, тобто виняткові підстави для розстрочення виконання судового рішення.
Сторона відповідача вище вказаних вимог закону не виконала та жодних підстав для розстрочки виконання рішення суду не навела. Позивач уперше звернувся до суду 11.09.2025 року, тобто майже дев`ять місяців тому та відповідач протягом цього часу жодних платежів із метою виконання свого зобов`язання не вчинив.
Із урахуванням зазначеного, в задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення суду необхідно відмовити.
Керуючись статтями 7, 12, 78-80, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України; статтями 526, 612, 625, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд  
У Х В А Л И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» суму заборгованості за кредитним договором № 873833722 від 17.05.2024 року у розмірі 76 355,30 (сімдесят шість тисяч триста п`ятдесят п`ять гривень тридцять копійок) гривень, яка складається із:
- 24798,82 грн - заборгованість по кредиту;
- 51556,48 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом. 
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» судовий збір у розмірі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) гривень.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» витрати на правову допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Сторони:
позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТАЛІОН ПЛЮС», код ЄДРПОУ 39700642, місцезнаходження: 14017, м. Чернігів, вул. Жабинського, 13 Чернігівської області;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .  

Суддя