ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" травня 2026 р. Справа № 910/7424/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Шаратова Ю.А.
суддів: Бестаченко О.Л. 
Скрипки І.М. 

При секретарі судового засідання Кафлановій А.С. 
за участю представників згідно протоколу судового засідання від 07.05.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства ''Українська залізниця''
на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 (повний текст складено 04.02.2026)
у справі № 910/7424/25 (суддя Алєєва І.В.) 
за позовом Ніжинської окружної прокуратури в особі: 
1. Державної екологічної інспекції у Чернігівській області
2. Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: 
1. Державне агентство лісових ресурсів України
2. Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України 
про стягнення 800 358,34 грн
в с т а н о в и в:

Історія справи. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.
Прокурор в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області, Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області звернувся до Господарського суду міста Києва із вказаною позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 800 358,34 грн. шкоди заподіяної державі внаслідок порушення вимог лісового та природоохоронного законодавства.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2025 клопотання Акціонерного товариства «Українська залізниця» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено та призначено судове засідання для розгляду справи № 910/7424/25 за правилами загального позовного провадження на 08.09.2025.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 задоволено клопотання Акціонерного товариства «Українська залізниця» про залучення третіх осіб.
Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне агентство лісових ресурсів України та Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 задоволено заяву Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України про заміну сторони правонаступником.
Замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача з Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України на правонаступника - Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області - 800 358,34 грн шкоди.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Чернігівської обласної прокуратури - 9 604,30 грн судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що:
- 09.09.2024 працівниками ВП «Бахмацька дистанція захисних лісонасаджень» в захисній лісосмузі перегону Плиски-Крути пікет ПК 7-10, поблизу с. Хороше Озеро Ніжинського району Чернігівської області, виявлено порубку 23 сироростучих дерев породи дуб. 
Відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою КМУ від 23.07.2008 № 665, Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області розраховано шкоду, завдану державі внаслідок самовільної порубки дерев, розмір якої становить 800 125,75 грн;
- організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, установлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.
Суд зазначив, що обов`язки постійних лісокористувачів з питань охорони та захисту лісів є також основними завданнями структурного підрозділу відповідача - Регіональної філії «Південна-західна залізниця» відповідно до Положення про нього, основними завданнями якого є створення нових і утримання раніше створених снігозахисних, вітрозахисних, огороджувальних і зелених насаджень в смузі відведення регіональної філії «Південно-західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця".
Матеріалами справи підтверджується факт незаконної вирубки деревини невстановленими особами за відсутності відповідного дозволу на проведення вирубки дерев у лісосмузі що є порушенням лісового законодавства.
- постійним лісокористувачем земельної ділянки, на якій здійснено незаконну порубку, є АТ «Українська залізниця». А тому саме на Укрзалізницю, як на постійного лісокористувача покладено обов`язки із забезпечення охорони, відтворення та захисту лісових насаджень, то невжиття посадовими особами відповідача дій по забезпеченню збереження лісового фонду та належної охорони лісових насаджень завдало шкоду навколишньому природному середовищу.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги. 
Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. У поданій апеляційній скарзі скаржник просив рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/7424/25 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог та судових витрат відмовити в повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:
- суд першої інстанції неправильно дослідив питання щодо поведінки відповідача (постійного лісокористувача) в частині якою б вона мала бути, щоб уникнути незаконної порубки, що є обов`язковою умовою для висновку про протиправну бездіяльність;
- Господарський суд міста Києва не врахував особливості постійного лісокористувача - акціонерного товариства «Українська залізниця» та характером лісових насаджень, в яких була здійснена незаконна рубка дерев;
- а ні прокурором, а ні позивачами не обґрунтовано та не доведено які саме заходи (комплекс заходів) для збереження дерев у захисних лісонасадженнях мало вжити Акціонерне товариство «Українська залізниця» з метою збереження від незаконних порубок та в чому полягає невжиття таких заходів.

Позиція прокурора щодо апеляційної скарги 
У відзиві на апеляційну скаргу прокурор, погоджуючись з мотивами оскаржуваного рішення суду, просив останнє залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, прокурор, серед іншого, зазначав, що:
1) на АТ «Укрзалізниця» покладено обов`язки із забезпечення охорони, захисту та відтворення лісових насаджень. Охорона та захист лісових насаджень повинні забезпечуватися самим відповідачем з урахуванням умов ведення лісового господарства та досягати визначеної законодавством мети - упередження незаконного знищення лісів;
2) прокурором доведено наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди, а саме:
- протиправна поведінка відповідача, яка полягає у недотриманні вимог законодавства в частинні забезпечення охорони та захисту лісів, допустивши самовільну рубку на підконтрольній йому території;
- шкідливий результат такої поведінки (шкоди), який полягає у знищенні лісових культур, що завдало шкоди на вищезазначену суму;
- причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою зумовлений тим, що саме бездіяльність відповідача призвела до знищення лісових культур, чим заподіяно шкоду;
- вина особи, яка заподіяла шкоду виражена у незабезпеченні належного використання, охорони та збереження лісових ресурсів, які перебувають у постійному користуванні товариства;
3) цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді не вчинення достатніх дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) (невстановленими) особами лісових насаджень. 

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга (АТ «Українська залізниця») зареєстрована судом 13.02.2026 за вх. № 09.1.04.1/914/26.
Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2026 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Шаратов Ю.А., судді Бестаченко О.Л., Скрипка І.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/7424/25.
Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства ''Українська залізниця'' на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/7424/25.
02.03.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/7424/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства ''Українська залізниця на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/7424/25.
Призначено до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства ''Українська залізниця' на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/7424/25.
Повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 09.04.2026.
09.04.2026 протокольною ухвалою оголошено перерву в судовому засіданні до 07.05.2026.
Державна екологічна інспекція у Чернігівської області не забезпечила явку свого повноважного представника до судового засідання, про місце, дату та час повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документа від 14.04.2026.
Крутівська сільська рада Ніжинського району Чернігівської області не забезпечила явку свого повноважного представника до судового засідання, про місце, дату та час повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документа від 14.04.2026. Надала клопотання про розгляд справи за відсутності свого повноважного представника від 10.03.2026 (вх. № 09.1-13/5758/26).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Державне агентство лісових ресурсів України не забезпечило явку свого повноважного представника до судового засідання, про місце, дату та час повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документа від 14.04.2026.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України не забезпечило явку свого повноважного представника до судового засідання, про місце, дату та час повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документа від 14.04.2026.
У судовому засіданні прокурор та представник відповідача надали усні пояснення. 
Прокурор просив оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив суд скасувати рішення.
Відповідно до частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши прокурора та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
09.09.2024 працівниками ВП «Бахмацька дистанція захисних лісонасаджень» в захисній лісосмузі перегону Плиски-Крути пікет ПК 7-10, поблизу с. Хороше Озеро Ніжинського району Чернігівської області, виявлено порубку 23 сироростучих дерев породи дуб. 
Відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою КМУ від 23.07.2008 № 665, Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області розраховано шкоду, завдану державі внаслідок самовільної порубки дерев, розмір якої становить 800 125,75 грн. 
У відповідності до висновку інженерно-екологічної експертизи від 25.12.2024 №СЕ-19/125- 24/12237-ФХЕД внаслідок незаконної порубки 23 дерев породи дуб завдано шкоди навколишньому природному середовищу на суму 800 358,34 грн.
Як вбачається з державних актів на право постійного користування землею серії ЧН № 00098 від 04.03.1998 та І-ЧН 002665 від 21.10.1997 земельні ділянки площею 112,9224 га та 78,5707 га розташовані на території Хорошоозерської та Крутівської сільсьих рад Борзнянського району Чернігівської області (на даний час Крутівська сільська рада Ніжинського району Чернігівської області) перебували у постійному користуванні Південно-Західної залізниці.
Статтею 2 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та ч. 2 загальних положень Статуту АТ «Укрзалізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 № 1094), визначено, що товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. 
Таким чином, усі права та обов`язки Південно-Західної залізниці, до складу якої входить також виробничий підрозділ Бахмацька дистанція захисних лісонасаджень, перейшли до правонаступника АТ «Укрзалізниця». 
Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» є відокремленим підрозділом юридичної особи АТ «Укрзалізниця». 
Положенням про Регіональну філію «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» визначено, що предметом діяльності філії є, серед іншого, проведення робіт з лісорозведення, утворення, утримання та відновлення захисних лісонасаджень; діяльність у сфері лісівництва та лісозаготівель і надання пов`язаних із ними послуг. 
Відповідно до п. п. 2.1., 2.2., 2.3. Положення про структурний (виробничий) підрозділ Бахмацька дистанція захисних лісонасаджень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого наказом регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» 12.03.2024 № 078-4, основними завданнями Дистанції є організація та виконання робіт щодо створення та утримання захисних лісонасаджень в межах землекористування Товариства; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження захисних властивостей насаджень; організація охорони і захисту захисних лісонасаджень шляхом здійснення комплексу заходів, спрямованих на їх збереження від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб. 
До основних функцій підрозділу, серед інших, входить забезпечення охорони (п. 3.1 Положення) захисних лісонасаджень від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу. 
Відтак, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» у відповідності до статті 17 Лісового кодексу України є постійним лісокористувачем, на якого покладено обов`язок забезпечити охорону захисних лісонасаджень на підвідомчій території. 

Джерела права. Позиція суду апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 1 Лісового кодексу України, ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. 
Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Статтею 4 Лісового кодексу України визначено, що захисні насадження лінійного типу належать до лісового фонду України.
Згідно із Порядком поділу лісів на категорії та виділення особливо захисних лісових ділянок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2007 № 733, лісові насадження лінійного типу, лісові ділянки (смуги лісів), розташовані у смугах відведення залізниць, відносяться до категорії захисних лісів.
Відповідно до статей 16, 17 Лісового кодексу України, право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.
Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень.
Предметом позову у цій справі, № 910/7424/25, є стягнення з АТ «Укрзалізниця» шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення вимог лісового та природоохоронного законодавства.
Відповідно до статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 № 1264-ХІІ, порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.
Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації заподіяної навколишньому природному середовищу шкоди.
Згідно із статтею 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. 
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).
Юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ст. 1172 ЦК України).
Частиною другою статті 19 Лісового кодексу України визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.
Приписами статті 63 цього Кодексу передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Згідно із пунктом 5 статті 64 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.
Відповідно до статті 86 Лісового Кодексу України, організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.
Пунктом 5 частини другої статті 105 Лісового кодексу України встановлено відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів. 
Згідно із статтею 107 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.
Зазначені питання є також основними завданнями структурного підрозділу регіональної філії «Південно-Західної залізниця» виробничого підрозділу Бахмацька дистанція захисних лісонасаджень, відповідно до Положення.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.
При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі шкоди внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.
Системний аналіз змісту положень п. 1 ч. 2 ст. 19, п. 5 ст. 64, ч. ч. 1, 5 ст. 86, п. 5 ч. 2 ст. 105 та ст. 107 Лісового кодексу України свідчить про те, що відповідач, як постійний лісокористувач, має нести відповідальність за порушення вимог щодо ведення лісового господарства, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій відповідачу території. 
Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.06.2019 у справі № 914/1960/17, від 09.12.2019 у справі № 906/1338/18, від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17, від 24.02.2021 у справі № 906/366/20, від 30.11.2021 у справі № 926/2174/20, від 26.05.2022 у справі № 922/2317/21, від 12.03.2025 у справі № 909/131/24, від 27.03.2024 у справі №908/65/23.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо неправильного дослідження судом першої інстанції поведінки відповідача, зокрема, не зазначення якою б вона мала бути, щоб уникнути порубки та в чому полягає невжиття таких заходів, з огляду на наступне.
Комплекс заходів лісокористувача із захисту лісів від незаконних вирубок - це набір організаційних, правових, технічних та лісогосподарських дій, спрямованих на запобігання втраті лісових ресурсів, боротьбу з лісопорушеннями та збереження екосистеми.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2022 № 612, затверджено Порядок організації охорони і захисту лісів, який визначає механізм здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.
Зокрема, наведеним порядком передбачено здійснення патрулювання лісів наземне - один із способів охорони і захисту лісів шляхом переміщення посадових осіб державної лісової охорони, лісової охорони інших лісокористувачів та власників лісів, пожежно-рятувальних підрозділів, добровільної пожежної охорони та інших залучених осіб територією лісів пішки або транспортними засобами (за умови великої відстані) із зупинками з метою здійснення державного контролю за додержанням вимог лісового законодавства, забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захисту від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.
Відповідач, як лісокористувач на підставі цього Порядку та інших нормативно - правових актів може самостійно визначити комплекс заходів (їх види та переодичність) необхідних у даному конкретному випадку. 
У постанові Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17 викладено позицію, згідно із якою, цивільно-правова відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов`язків. Тобто проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) невстановленими особами.
Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 9901/93/19 відображено правову позицію, відповідно до якої виходячи з вимог ч. 2 ст. 19, ст. ст. 63 і 86 ЛК України, з урахуванням правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17 та 19.12.2018 у справі № 925/382/17, лісокористувач є не потерпілою, а навпаки, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою як власником лісових ресурсів. Адже в цьому випадку вина лісокористувача полягає у протиправній бездіяльності щодо невжиття належних заходів захисту й охорони лісових насаджень. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої самовільним вирубуванням лісу, має держава, цивільно-правову відповідальність перед якою несуть безпосередні винуватці порубки нарівні з лісокористувачами.
Отже вина відповідача полягає у допущенні та не перешкоджанні його працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень. Тобто, усвідомлюючи свої дії, відповідач не здійснив належних заходів для збереження лісонасаджень на земельній ділянці, постійним користувачем якої він є. Вказане свідчить про наявність як вини відповідача, так і протиправної поведінки (бездіяльності), а також причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, які спричинили збитки.
При цьому, кримінальне провадження за даним фактом не спростовує бездіяльність відповідача та незабезпечення ним належної охорони лісу, внаслідок чого скоєно незаконну порубку та відповідно завдано шкоду довкіллю. А, згідно із матеріалами відповідач повідомив правоохоронні органи вже про факт невідомо коли здійсненої незаконної рубки дерев невстановленими особами. Водночас належних заходів до упередження вчинення вказаного порушення, його фіксації під час здійснення незаконної порубки або відразу після його вчинення, яке б дозволило встановити винних осіб, відповідачем не вжито.
Вказані вище обставини та подані докази є належними та допустимими для встановлення факту вчинення правопорушення природоохоронного законодавства та завдання державі шкоди незаконною порубкою лісових насаджень.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому неважливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.
Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев (постанова Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №922/2317/21).
Факт незаконної порубки дерев на підвідомчій відповідачеві території, внаслідок чого лісу завдано шкоду не заперечується відповідачем. А розмір шкоди, підтверджено відповідним розрахунком розміру якого здійснено компетентною особою відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, як постійний лісокористувач, не дотримавшись вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, допустив самовільну порубку на підпорядкованій йому території, не забезпечив збереження не призначених для порубки дерев, не здійснив комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів, незаконних порубок, не запобіг порушенням лісового законодавства, своєчасно не виявив таких порушень і не вжив відповідних заходів щодо їх усунення.

Висновки суду апеляційної інстанції
В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Як зазначено у пункті 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, з огляду на все наведене вище, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/7424/25 відповідає нормам процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається. А тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розподіл судових витрат
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 74, 129, 269, 270, 276, 277, 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства ''Українська залізниця'' на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/7424/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/7424/25 - залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника. 
4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.05.2026. 

Головуючий суддя Ю.А. Шаратов 

Судді О.Л. Бестаченко

І.М. Скрипка