ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

23 червня 2026 року    місто Чернівці справа №722/2402/25
провадження №22-ц/822/961/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Височанської Н.К.,
суддів: Кулянди М.І., Лисака І.Н., 
за участю секретаря судових засідань Паучек І.І.
учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», 
відповідач – ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 березня 2026 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Унгурян С.В.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі по тексту – ТОВ «Таліон Плюс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Посилалося на те, що 27 грудня 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №132773464 у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав від Товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 17 500 грн. 
Відповідно до умов Розділу 2 договору Товариство зобов`язалося надати відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», що є невід`ємною частиною договору, текст яких розміщений на сайті Товариства: www.moneyveo.ua.
На виконання умов договору грошові кошти були перераховані товариством на банківську карту відповідача: № 5168-74XX-XXXX-2647, яка була вказана відповідачем при укладанні договору. 
Проте, в порушення умов договору та правил позичальник не повернув надані йому кредитні кошти та не сплатив проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки.
Відповідно до умов договору, відповідач ознайомившись з усіма істотними умовами оферти, надав згоду (акцепт) на укладення договору шляхом направлення повідомлення Товариству, яке підписано відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: ввів у спеціальному полі під офертою, яка містить усі істотні умови Договору, одноразовий ідентифікатор, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», та натиснення іконки «відправити/підписати». Договір між Товариством та відповідачем було укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором накладено на договір та інформація про підпис (дату та час) міститься в Розділі 15 договору.
27 лютого 2025 року у відповідності до ст. 1077 ЦК України Товариство відступило право вимоги за Договором до ТОВ «Таліон Плюс» за Договором Факторингу № МВ-ТП/24.
Зобов`язання зі сторони кредитора за договором виконані в повному обсязі, в свою чергу відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 54828,50 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості наданим позивачу від первісного кредитора (з дати укладання договору по дату відступлення права вимоги) та розрахунком заборгованості позивача (з дати отримання права вимоги станом на дату розірвання Договору). Проценти за договором після розірвання договору не нараховуються. Проте, позивач, діючи в межах своїх прав, самостійно визначає обсяг та склад позовних вимог, що підлягають до стягнення. Виключне право на визначення позовних вимог належить позивачу. Розмір штрафних санкцій включено до загального розрахунку заборгованості, однак позивач не включає їх до розміру позовних вимог.
Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон Плюс» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 46078,50 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 березня 2026 року позов ТОВ «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 160 (двадцять тисяч сто шістдесят) грн 00 коп, яка складається з 17 500,00 грн – заборгованості за тілом кредиту, 1 785,00 грн – заборгованості за процентами, 875,00 грн – заборгованості по комісії за надання кредиту.
В іншій частині позовних вимог ТОВ «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Таліон Плюс» понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 1 059 (одна тисяча п`ятдесят дев`ять) грн 83 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 187 (дві тисячі сто вісімдесят сім) грн 57 коп.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, ТОВ «Таліон Плюс» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим через неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду умовам договору, а також положенням чинного законодавства.
Зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позовну заяву, помилково дійшов висновку про те, що загальний строк користування кредитом становить 30 днів.
На думку апелянта, суд першої інстанції неправильно витлумачив умови кредитного договору, а тому висновок про те, що позивач не мав права нараховувати відсотки після 26 січня 2025 року (дата закінчення дисконтного періоду) є таким, що не відповідає змісту договору і не свідчить про нарахування процентів позивачем поза межами строку кредитування.
Так, відповідно до п. 7.3. кредитного договору - кінцева дата повернення кредиту встановлена 26 січня 2030 року.
Згідно п. 8.1. кредитного договору - за користування кредитними коштами позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти.
Згідно п. 8.2. договору - процентна ставка за користування кредитом є базовою процентною ставкою. Процентна ставка за договором є фіксованою і не підлягає зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника.
Згідно п. 8.3. договору - базова процентна ставка за користування кредитом становить 0.98% в день (357,70% річних) від суми залишку кредиту за кожний день.
Відповідно до п. 8.10 договору - проценти нараховуються щоденно до дня закінчення строку дії цього договору.
Відповідно до п. 1.1.5. договору, дисконтний період кредитування або дисконтний період – період користування кредитом, протягом якого позичальник має право отримувати нові транші, у тому числі у разі часткового погашення кредиту протягом строку дії договору.
Згідно п. 3.1. договору - позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого останній може отримати черговий Транш у рамках кредитної лінії, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу.
Сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки) (п. 3.2. Договору).
Відповідно до п.3.3. договору - для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 (тридцять) днів дисконтного періоду проценти у розмірі 1785 грн 00 коп.
Згідно п. 3.4. договору – продовження строку дисконтного періоду не призводить до зміни істотних умов договору в бік погіршення для позичальника.
Отже, за твердженням апелянта, дисконтний період – це лише період з загального п`ятирічного строку кредитування, під час якого позичальник має додаткові можливості (отримання нових траншів, часткове погашення боргу). 
А тому відсутність пролонгації дисконтного періоду не припиняє дії договору та не впливає на обов`язок сплати процентів, оскільки проценти нараховуються протягом усього строку його дії.
Таким чином, договір чітко визначає 5-річний термін своєї дії та право кредитодавця нараховувати проценти протягом усього цього терміну на умовах фіксованої щоденної ставки.
24 лютого 2025 року кредитний договір було достроково розірвано на підставі п. 7.2.2. та 9.1.1.7., про що було повідомлено відповідача і нарахування відсотків було припинено.
Відповідач взяті на себе за Договором кредитної лінії зобов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами у повному обсязі та повернення тіла кредиту не виконав, строк кредитування продовжувався, а тому апелянт правомірно нараховував проценти за базовою процентною ставкою не до дати закінчення дисконтного періоду, а до дати дострокового розірвання договору.
Тому, з вищевикладеного вбачається, що суд першої інстанції безпідставно ототожнив визначений строк дисконтного періоду користування кредитними коштами із загальним строком користування кредитом, а тому безпідставно відмовив у стягненні процентів за весь період користування кредитними коштами, нарахованих апелянтом.
У своїй апеляційній скарзі позивач просить за результатами розгляду апеляційної скарги скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позов ТОВ «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 , а саме – стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон Плюс» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі: 46 078, 50 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу: 5000,00 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон Плюс» судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції у розмірі 3633,60 грн.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 360 ЦПК України.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
ТОВ «Таліон Плюс» не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, а тому згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

Позиція апеляційного суду
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судом встановлено, що 27 грудня 2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка допомога» був укладений договір кредитної лінії №132773464.
Відповідно до п.2.1 договору кредитної лінії №132773464 від 27 грудня 2024 року за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 17500 грн 00 коп на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти.
Згідно п.2.3. договору кредитної лінії №132773464 від 27 грудня 2024 року кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 17500 грн 27 грудня 2024 року.
Відповідно до п.3.1. вказаного договору, позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. 
На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. 
Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку, передбаченому п. 3.2. договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.
Пунктом 5.1. договору кредитної лінії №132773464 від 27 грудня 2024 року передбачено, що кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити Платіжної картки 5168-74XX-XXXX-2647, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором.
Відповідно до п.п.7.1.-7.3. договору кредитної лінії №132773464 від 27 грудня 2024 року, рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування – 26 січня 2025 року, а саме – протягом 30 (тридцяти) днів від дати отримання першого траншу позичальником. У разі пролонгації чи поновлення дисконтного періоду рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення дисконтного періоду, визначену за правилами цього договору. В обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: 7.2.1. закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору; 7.2.2. дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. договору. Кінцева дата повернення (виплати) кредиту – 26.01.2030.
Як вбачається з п.п.8.1. договору кредитної лінії №132773464 від 27 грудня 2024 року за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інших витрат позичальника договором не передбачено.
Згідно п.8.3. договору кредитної лінії №132773464 від 27 грудня 2024 року, на момент укладення цього Договору та отримання першого траншу за цим договором базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 відсотків річних.
Згідно п.8.4 договору кредитної лінії №132773464 від 27 грудня 2024 року, розмір комісії, що нараховується за надання першого траншу за цим договором, становить 875,00 грн.
Як вбачається з п.п.14.8.-14.9. договору кредитної лінії №132773464 від 27 грудня 2024 року позичальник засвідчує, що умови цього Договору є розумними, справедливими, добросовісними та не містять дисбалансу прав та обов`язків кредитодавця та позичальника. Сторони засвідчують, що укладення цього договору відповідає вільному волевиявленню сторін, жодна із сторін не знаходиться під впливом тяжких обставин, не помиляється стосовно обставин, що мають суттєве значення (природа договору, права та обов`язки сторін, інші умови договору), та умови договору є взаємовигідними для кожної із сторін.
Зазначений договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором YPXS відправленим 27 грудня 2024 року 16:51:10 на номер телефону відповідача та введеним 27 грудня 2024 року 16:52:02.
До матеріалів позовної заяви позивачем також долучено правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в редакції з 29 березня 2024 року.
Виконання первісним кредитором умов укладеного договору, підтверджується наданим платіжним дорученням від 27 грудня 2024 року, згідно якого на картку відповідача ОСОБА_1 було здійснено перерахування кредитних коштів, згідно кредитного договору №132773464 від 27 грудня 2024 року у розмірі 17500,00 грн, а також витребуваною судом у АТ КБ «ПриватБанк» випискою за договором б/н за 27 грудня 2024 року.
Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за Договором №132773464 від 27 грудня 2024 року становить 37718,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17500,00 грн.; заборгованості за процентами у розмірі 10593,00 грн., комісії 875,00 та неустойки у розмірі 8750,00 грн. за період з 27 грудня 2024 року по 27.02.2025 року
27 лютого 2025 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №МВ-ТП/24.
Предметом Договору факторингу №МВ-ТП/24 від 27.02.2025 року є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до реєстру прав вимоги від 27 лютого 2025 року на виконання умов Договору факторингу №МВ-ТП/24 від 27 лютого 2025 року ТОВ «Таліон Плюс» отримало від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» право вимоги до ОСОБА_1 (п.13 Реєстру прав вимог) на загальну суму 27 718,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 надсилалось повідомлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» про відступлення прав вимоги за кредитним договором №132773464 від 27 грудня 2024 року ТОВ «Таліон Плюс».
Таким чином відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ «Таліон Плюс» відбулося відповідно до Договору факторингу №МВ-ТП/24 від 27 лютого 2025 року.
Позивачем до матеріалів справи долучено повідомлення ОСОБА_1 про дострокове розірвання Договору №132773464 від 27 грудня 2024 року та необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 54 828,50 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем становить 54828,50 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 17500 грн, заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 37803,50 грн, неустойка становить 8750,00 грн та комісія 875,00 грн.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам, визначеним в ст.263 ЦПК України.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 132773464 від 27 грудня 2024 року.
Судом встановлено, що відповідач прийняв умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора YPXS, який був надісланий на номер телефону ОСОБА_1 , зазначений ним у заявці на отримання грошових коштів у кредит від 27 грудня 2024 року.
Також суд першої інстанції встановив, що 27 лютого 2025 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № МВ-ТП/24, за умовами якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги до боржника за договором кредитної лінії № 132773464 від 27 грудня 2024 року.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ТОВ «Таліон Плюс» у встановленому законом порядку набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.
За умовами кредитного договору, відповідач отримав кредитні кошти в сумі 17 500,00 грн, користувався ними та частково сплачував заборгованість. 
У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов висновку, що заборгованість за тілом кредиту в сумі 17 500,00 грн та комісія у розмірі 875,00 грн підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон Плюс».
Стосовно заборгованості за нарахованими процентами суд першої інстанції зазначив, що відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, а розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Водночас суд врахував, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
За умовами договору кредитної лінії № 132773464 від 27 грудня 2024 року кредитні кошти надавалися до 26 січня 2025 року.
Так, відповідно до пункту 3.1 договору на момент його укладення строк Дисконтного періоду користування кредитом складав 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу.
Згідно з пунктом 3.2 кредитного договору сторони погодили порядок продовження строку Дисконтного періоду за умови здійснення позичальником протягом Дисконтного та Пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів та за умови активації функції продовження строку Дисконтного періоду в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця. При цьому кількість днів, на які продовжується Дисконтний період, дорівнює 30 дням.
Відповідно до пункту 3.3 договору для здійснення першої пролонгації Дисконтного періоду позичальнику необхідно було сплатити всі нараховані за перші 30 днів Дисконтного періоду проценти у розмірі 1 785,00 грн.
Разом із тим матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач ОСОБА_1 будь-яким чином активував функцію продовження строку Дисконтного періоду – в Особистому кабінеті або ж в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця.
У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов висновку, що кредитор у порушення вимог статті 1048 ЦК України продовжував нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором, з розрахунку 171,50 грн за кожен день користування кредитними коштами після 26 січня 2025 року.
Сума процентів за 30 днів користування кредитними коштами становить 1 785,00 грн, і саме у такому розмірі проценти можуть бути стягнуті з відповідача.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованості за договором кредитної лінії № 132773464 від 27 грудня 2024 року в загальному розмірі 20 160,00 грн, з яких: 17 500,00 грн — тіло кредиту, 1 785,00 грн — проценти за користування кредитом, 875,00 грн — комісія.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Згідно статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до положень статті 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У справі, яка переглядається, встановлено та не заперечується сторонами, що 27 грудня 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 132773464 у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав від Товариства кредитні кошти у розмірі 17500,00 грн. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідно до вищевказаних положень Закону України «Про електронну комерцію» надає йому юридичну силу письмового договору. 
Факт надання грошових коштів та порядок укладення договору сторонами не оспорюється, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про укладеність кредитного договору та ознайомлення відповідача з його умовами.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначеного судом до стягнення розміру заборгованості за тілом кредиту в сумі 17 500,00 грн та комісії у розмірі 875, 00 грн. Рішення суду в частині стягнення розміру заборгованості за тілом кредиту та сумою комісії не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

Щодо розміру заборгованості за відсотками
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 в п.95-108 щодо нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
Аналізуючи умови договору №132773464 від 27 грудня 2024 року, колегія суддів встановила, що умови договору кредитної лінії № 132773464 від містять істотні суперечності у визначенні строку дії зобов`язання. 
Згідно п.3.1 зазначеного договору, на момент його укладення строк дисконтного періоду користування кредитними коштами складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу.
Відповідно до п.3.2 договору, сторони погодили, що встановлений у п.3.1 строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань, строк оплати яких настав (зокрема неустойки), за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду.
Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 1785 грн 00 коп. та нараховану комісію у розмірі 875 грн 00 коп. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій, позичальник інформується через особистий кабінет (пункт 3.3 договору).
Відповідно до п.п.7.1.-7.3. договору кредитної лінії №132773464 від 27 грудня 2024 року рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування 26 січня 2025 року, а саме – протягом 30 (тридцяти) днів від дати отримання першого траншу позичальником. В обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: 7.2.1. закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору; 7.2.2. дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. договору. Кінцева дата повернення (виплати) кредиту 26 січня 2030 року.
На підставі аналізу вказаних положень кредитного договору від 27 грудня 2024 року, колегія суддів приходить до висновку, що сторони погодили стрко правомірного користування кредитними коштами – 30 днів, до 26 січня 2025 року.
Колегія суддів також зауважує, що у розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.18), заявці на отримання грошових коштів в кредит від 27 грудня 2024 року (а.с.21), паспорті споживчого кредиту (а.с.22) чітко зафіксовано первісний строк кредитування тривалістю саме 30 днів.
Під час вирішенні спору щодо стягнення заборгованості за кредитним договором суд має здійснити тлумачення умов договору відповідно до ст. 213 ЦК України, в тому числі щодо положень про зміну строку виконання зобов`язання. Якщо договір містить декілька умов щодо зміни строку виконання зобов`язання, суд повинен встановити, яка з цих умов підлягає застосуванню з урахуванням фактичних обставин справи. у разі неможливості з`ясувати справжній зміст умови договору за допомогою загальних підходів до тлумачення, слід застосовувати тлумачення contra proferentem – тобто тлумачити умови договору проти сторони, яка їх запропонувала. Лише після такого тлумачення можна встановити момент припинення дії кредитного договору та початок перебігу позовної давності (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 11 жовтня 2023 року у справі №755/21709/15-ц).
З огляду на це, колегія суддів визначає період правомірного користування кредитними коштами тривалістю саме 30 днів і вважає безпідставними доводи апелянта щодо помилкового ототожнення судом першої інстанції дисконтного періоду користування кредитом із загальним строком користування кредитом, встановленим до 26 січня 2030 року.
До того ж, як слушно зауважив суд першої інстанції, у матеріалах справи відсутні докази продовження ОСОБА_1 строку дисконтного періоду будь-яким чином, чи то в особистому кабінеті, чи то в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що обумовлений сторонами в кредитному договорі первісний строк кредитування тривалістю 30 днів було продовжено, а тому суд правильно взяв до уваги при нарахуванні процентів за користування кредитом саме дисконтний період і стягнув відповідно проценти лише за вказаний період, а в решті відмовив , оскільки подальшої пролонгації за умовами договору не відбувалося.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заборгованість ОСОБА_1 за договором кредитної лінії від 27 грудня 2024 року складає 20 160 гривень, з яких: 17 500 гривень – тіло кредиту; 875 гривень – комісія, 1785 гривень – проценти за користування кредитом.
Відтак, ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, і надавши їм належну оцінку й дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.
Решта доводів апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до власного тлумачення позивачем умов договору та норм чинного законодавства.
Будь-яких інших доводів, які б могли вплинути на суть ухваленого у справі судового рішення, апеляційна скарга не містить.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» – залишити без задоволення.
Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 березня 2026 року, в частині, яка оскаржується – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: Н.К. Височанська
Судді: М.І. Кулянда
І.Н. Лисак