Єдиний унікальний номер: 378/593/24 
Провадження № 2/378/12/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Марущак Н. М. ,
за участю секретаря Гончарук Ю. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду смт. Ставище справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулося ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , з посиланням на те, що 08 березня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № 2018211028. 13.10.2023 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 13/10/23, у відповідності до умов якого АТ «ОТП Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні АТ «ОТП Банк» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників, у тому числі і до ОСОБА_1 . Відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим має заборгованість у сумі 78189,02 грн., з яких 51450 грн. за основною сумою боргу, 26739,02 грн. за відсотками.
Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за вищевказаним кредитним договором № 2018211028 від 08.03.2018 в сумі 78189,02 грн., та понесені судові витрати.
Ухвалою суду від 28.08.2024 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а. с. 36).
Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року було зупинено провадження по даній справі до звільнення ОСОБА_1 із служби в Збройних силах України (а. с. 68), оскільки згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.10.2024 ОСОБА_1 був мобілізований до Збройних сил України у зв`язку з військовим станом 19.04.2023 (а. с. 61).
Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 20 травня 2026 року провадження було відновлено з посиланням на те, що згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1275/3159 від 27.03.2026, наданої на запит суду,  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , військову службу не проходить, оскільки має право на відстрочку. 
Представник позивача до суду не прибув, про час і місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином (а. с. 91), відповідно до позовної заяви (а. с. 3 зв.) справу просить розглядати без присутності представника позивача.
Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки, копії ухвали про відкриття та позовної заяви з додатками за зареєстрованим місцем проживання (а. с. 35, 90), проте, вказане поштове відправлення повернулось з довідкою відділення ПАТ «Укрпошта» з відміткою щодо отримання поштового відправлення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 93).Тому суд вважає, що відповідач відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України про розгляд справи повідомлений належним чином. 
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнід 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10ім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 ст. 178 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що 08 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» був укладений Договір про споживчий кредит № 2018211028, за умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит у розмірі 5998,25 грн., з яких 5276,16 грн. на придбання товару у Продавця ТОВ «Технополіс-1», 422,09 грн. – на сплату комісії за надання кредиту, 300 грн. на сплату послуг за надання виписок в електронному вигляді (а. с. 4); строк, на який надається кредит - 12 місяців, дата платежу та розмір зазначено в графіку платежів. Протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом встановлена фіксована процентна ставка у розмірі 0,01% річних (п. 1.1 Договору).
Відповідно до п. 2.1 Договору про споживчий кредит банк надає позичальнику кредитну картку.
Відповідно до додатку № 1 кредитного договору від 08 березня 2018 р сторонами погоджено Графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту (а. с. 6).
Відповідно до Графіку платежів та розрахунку загальної вартості кредиту № 2018211028 від 08 березня 2018 року з урахуванням вартості всіх супутніх послуг сторони за договором погодили кількість днів у розрахунковому періоді, суму платежу за розрахунковий період та процентів за користування кредитом, а також платежі за надані супутні послуги (а. с. 6 ).
Надання кредиту відповідачу за вищевказаним договором для споживчих потреб підтверджується специфікацією до вказаного договору (а. с. 10 зв.) та чеком магазину ТОВ «Технополіс-1», згідно якого у магазині вказаного товариства було придбано товари на суму 5776,16 грн. (а. с. 9 зв.).
13 жовтня 2023 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №13/10/23, відповідно до якого АТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за кредитним договором до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 2018211028 від 08.03.2018 року, що укладений між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 (а. с. 13-14).
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу від 13 жовтня 2023 року (а. с. 15) ОСОБА_1 у вказаному реєстрі зазначений як боржник за вищевказаним кредитним договором № 2018211028, загальна сума заборгованості на дату відступлення 78189,02 грн. з яких 51450 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 26739,02 грн. - за відсотками.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2018211028 станом на 30.06.2024 заборгованість відповідача складає 78189,02 грн., з яких 51450 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 26739,02 грн. - за відсотками (а. с. 12).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним,якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За нормою ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
При вирішенні вимоги щодо стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором від 08.03.2018, суд враховує, що на підтвердження позовних вимог позивачем було надано договір факторингу, акт прийому-передачі реєстру боржників, витяг з Реєстру боржників, копію самого договору та розрахунок заборгованості за вказаним договором, складений представником позивача.
У розрахунку заборгованості зазначено, що розмір заборгованості за вказаним договором складає 78189,02 грн. і вказана сума заявлена позивачем до стягнення.
Суд зазначає, що розрахунок заборгованості за кредитним договором, складений, представником позивача, без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримала відповідач за укладеним договором позики, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена нею, а яка частина не була сплачена стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування.
Відповідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
Згідно вказаної норми зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Додатки до договору факторингу (акт прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, в яких зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджують, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, а яка частина сплачена не була сплачена стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за основною сумою боргу та відсотками, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 та інших.
Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач у позові і який досліджений судом (а. с. 12), не є первинним документом, який підтверджує отримання позики, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.
Проте, будь-яких доказів, зокрема, виписки за картковим рахунком відповідача, щодо того, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним договором, яка частина тіла основного боргу та відсотків була сплачена ним, а яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування, позивачем надано не було, а тому суд дійшов висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність вищевказаної заборгованості, що заявлена до стягнення.
Схожі за змістом обставини встановлені Київським апеляційним судом судом в постановах від 22 вересня 2023 року у справі № 752/10157/22, від 08 січня 2024 року у справі № 754/3192/23., від 05 червня 2024 у справі № 758/12665/23.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
Згідно із ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
За змістом статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду.
У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.
Позивач в позовній заяві просить розглядати справу без виклику позивача в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 3 зв.), позивач, тим самим підтвердив, що подав усі докази на обґрунтування своїх вимог разом із позовною заявою.
Таким чином, не вбачається підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку повернення кредиту вищевказаної заборгованості в сумі 78189,02 грн. З огляду на наведене, позов задоволенню не підлягає. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судовий збір у розмірі 3028 грн 00 коп., сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові відшкодуванню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 205, 207, 510, 512, 514, 626, 634, 638, 639, 1046 -1049, 1054 ч. 1, 1077 ч. 1 ЦК України, ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 12, 13, 77, 78, 80, 81, 83, 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354 - 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, код ЄДРПОУ 35625014).
Відповідач: ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 ).
Повне рішення складено 20 травня 2026 року.

Суддя Н. М. Марущак