ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 р. 	Справа № 520/16532/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2026, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, 61022, повний текст складено 19.01.26 у справі № 520/16532/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області  
про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому просила суд (з урахуванням уточненої позовної заяви від 07.07.2025 вх. № 01-26/74843/25):
- визнати бездіяльність службових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не нарахування та невиплати грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій, станом на день призначення пенсії за віком - тобто, з 08.12.2024;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у рішенні відмові від 21.05.2025 № 203040022939 щодо виплати ОСОБА_1 грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій, станом на день призначення пенсії за віком, відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н НОМЕР_1 , грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій, станом на день призначення пенсії за віком, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто з 08.12.2024.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 у справі № 520/16532/25 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 21.05.2025 № 203040022939.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області нарахувати ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій, станом на день призначення пенсії за віком, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто з 08.12.2024.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій, станом на день призначення пенсії за віком, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто з 08.12.2024.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (58002, Чернівецька область, м. Чернівці, площа Центральна, 3, код ЄДРПОУ 40329345) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп., по 1211 (одна тисяча двісті одинадцять гривень) 20 коп. з кожного окремо.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідачі оскаржили його в апеляційному порядку, оскільки вважають, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, просять його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зазначило, що згідно з матеріалами електронної пенсійної справи та додатково наданих документів стаж позивача для визначення права на призначення грошової допомоги становить 22 роки 1 місяць 24 дні, що не дає права на її призначення. Вказує, що до спеціального стажу позивача не зараховано періоди роботи з 01.08.1991, коли заявниця була зарахована до однорічної інтернатури з судової медицини, та з 29.07.2022 по 07.11.2022, коли позивач працювала на посаді судово-медичного експерта біологічного відділення, оскільки вона обіймала посади, що не відповідають переліку закладів і установ охорони здоров`я і посад, робота на яких дає право для призначення грошової допомоги. Враховуючи зазначене, було прийнято рішення про відмову позивачу в призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій у зв`язку з відсутністю 30 років необхідного страхового стажу. Також указує, що за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження органів Пенсійного фонду щодо призначення та виплати пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу. Зазначає, що під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. Таким чином, прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зазначило, що розглянувши заяву ОСОБА_1 від 14.05.2025 про проведення допризначення пенсії, а саме, призначення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій, 21.05.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийнято рішення за № 203040022939 про відмову у призначенні грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи 30 років. Вказує, що судом першої інстанції не враховано та не взято до уваги всі обставини та факти цієї адміністративної справи, а також вимоги чинного законодавства України, що регулюють вказане спірне питання, що, в свою чергу, призвело до постановлення рішення з порушенням застосування норм матеріального права, а також не повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи та безпідставного задоволення вимог позивача.
За результатами апеляційного розгляду апелянти просять скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційні скарги просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та з 08.12.2024 року отримує пенсію за віком років, призначену відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
14.05.2025 позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, відповідно до п. 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону № 1058- ІV.
Головним управлінням ПФУ в Чернівецькій області розглянуто вищезазначену заяву за принципом екстериторіальності та прийнято рішення від 21.05.2025 за № 203040022939 про відмову в призначенні грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи 30 років.
Вказана відмова вмотивована тим, що стаж для визначення права на призначення грошової допомоги заявника становить 22 роки 1 місяць 24 дні, що не дає права на призначення грошової допомоги. До спеціального стажу не зараховані періоди роботи з 01.08.1991 по 28.07.1992 інтернатури з судової медицини та з 29.07.1992 по 07.11.2002 на посаді судово-медичного експерта біологічного відділення, оскільки працювала на посадах, що не відповідають переліку закладів і установ охорони здоров`я і посад, робота на яких дає право для призначення грошової допомоги.
Не погодившись з такими діями Пенсійного фонду, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності прийнятого рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 21.05.2025 № 203040022939.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-ХІІ гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Відповідно до п.7-1 розділу XV прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі за текстом - Закон №1058-ІV) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України Постановою від 23.11.2011 №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі - Порядок №1191), який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е і ж статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема, Переліком №909.
Пунктом 5 вказаного Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е-ж статті 55 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
За приписами пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
З аналізу наведених норм законодавства можна дійти висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Вказана правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №462/5636/16-а, від 19.03.2019 у справі №466/5637/17, від 25.06.2020 у справі №520/10521/19, від 09.07.2020 у справі №235/7688/16-а, від 15.06.2022 №200/854/19-а.
Згідно з розділом 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909, право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) наступних закладів охорони здоров`я: у медико-соціальних експертних комісіях, бюро судово-медичних експертиз.
Відповідно до приміток 2 до названого Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від відомчої належності закладів і установ.
Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 21.05.2025 за № 203040022939 вбачається, що єдиною підставою для відмови у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій стало те, що стаж для визначення права на призначення грошової допомоги заявника становить 22 роки 1 місяць 24 дні, що не дає права на призначення грошової допомоги. До спеціального стажу не зараховані періоди роботи з 01.08.1991 по 28.07.1992 інтернатури з судової медицини та з 29.07.1992 по 07.11.2002 на посаді судово-медичного експерта біологічного відділення, оскільки працювала на посадах, що не відповідають переліку закладів і установ охорони здоров`я і посад, робота на яких дає право для призначення грошової допомоги.
Відповідно до Положення про інтернатуру, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22 червня 2021 року № 1254 (у редакції Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 16.03.2022 №493) інтернатура - форма первинної спеціалізації осіб за лікарськими та фармацевтичними спеціальностями для отримання професійної кваліфікації лікаря-спеціаліста або фармацевта-спеціаліста.
Основним завданням інтернатури є підвищення рівня теоретичної та практичної підготовки інтернів, їх готовності до самостійної професійної діяльності із надання медичної, реабілітаційної або фармацевтичної допомоги з метою отримання професійної кваліфікації лікаря-спеціаліста або фармацевта-спеціаліста за відповідною спеціальністю в інтернатурі.
Програма підготовки в інтернатурі складається з двох частин: освітньої та практичної.
Освітня частина підготовки в інтернатурі проводиться у закладі вищої освіти або науковій установі, що має ліцензію на провадження освітньої діяльності у сфері післядипломної освіти з підготовки в інтернатурі за відповідною спеціальністю (далі — заклад вищої освіти, що здійснює підготовку інтернів). Тривалість освітньої частини підготовки в інтернатурі складає три місяці за один рік навчання та розраховується пропорційно до тривалості підготовки в інтернатурі, наведеної у додатку 1 до цього Положення.
Практична частина підготовки в інтернатурі проводиться у: 1) закладах охорони здоров`я комунальної, державної форм власності, а також закладах охорони здоров`я приватної форми власності, які є надавачами медичних послуг за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення, до яких розподілено випускників за результатами рейтингового розподілу та призначено на посади інтернів; 2) закладах охорони здоров`я комунальної, державної та приватної форм власності, які визначено МОЗ як бази стажування інтернів, в тому числі закладах охорони здоров`я, що належать до сфери управління міністерств та інших органів державної влади, Національної академії наук України, Національної академії медичних наук України; 3) аптеках, в тому числі що здійснюють діяльність як фізичні особи - підприємці (для проходження програми підготовки в інтернатурі фармацевтами-інтернами, що мають у своєму складі структурні підрозділи для підготовки в інтернатурі за відповідною спеціальністю).
Для закладів охорони здоров`я комунальної, державної та приватної форм власності, які є надавачами медичних послуг за програмою медичних гарантій та в яких є посади інтернів, обов`язковою умовою є укладення договору з НСЗУ за пакетом «Забезпечення кадрового потенціалу системи охорони здоров`я шляхом організації надання медичної допомоги із залученням лікарів-інтернів» відповідно до порядку реалізації програми державних гарантій медичного обслуговування населення у поточному році, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Керівники цих закладів охорони здоров`я забезпечують своєчасне внесення актуальної інформації щодо осіб, які зараховані на посади інтернів, до електронної системи охорони здоров`я.
Для працевлаштування на посаду лікаря-спеціаліста або фармацевта-спеціаліста за відповідною спеціальністю проходження інтернатури є обов`язковим.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.
Відповідно до інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 №6 проведення судово-медичної експертизи здійснюється фахівцями державних установ судово-медичних експертиз МОЗ України.
Фахівці державних установ судово-медичної експертизи повинні мати вищу медичну (фармацевтичну) освіту, пройти спеціальну підготовку з проведення судово-медичних експертиз та отримати сертифікат на звання судово-медичного експерта.
Відповідно до переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385 державні спеціалізовані установи судово-медичної експертизи, зокрема, Бюро судово-медичної експертизи (обласне, Київське міське) є закладами охорони здоров`я.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеною в постанові від 02.03.2020 у справі №175/4084/16-а(2-а/175/86/16), отримання грошової допомоги у розмірі десятимісячних пенсій згідно пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону №1058-IV, визначене законодавцем, як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.
Суд зазначає, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій в першу чергу пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Так, згідно з статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій, є трудова книжка.
У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З наданої позивачем копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.09.1982 встановлено, що у період з 01.08.1991 по 28.07.1992 позивач проходила інтернатуру з судової медицини, у період з 29.07.1992 по 22.08.1993 на посаді судово-медичного експерта біологічного відділення, у період з 23.08.1993 по 08.11.2002 на посаді судмедексперта танатологічного відділу у Харківському обласному бюро судово-медичної експертизи. 17.01.1995 назву «танатологічний відділ» змінено на «відділ судово-медичної експертизи трупів»; 26.02.1996 присвоєний п`ятий кваліфікаційний клас, 13 ранг державного службовця; 22.06.1996 назву посади «судово-медичний експерт» змінено на «лікар судово-медичний експерт»; 11.11.1998 присвоєний п`ятий кваліфікаційний клас, 12 ранг державного службовця; 01.08.2002 присвоєний 11 ранг державного службовця.
З довідки Державної спеціалізованої установи «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» вбачається, що наказом від 01.08.1991 №125 позивач була зарахована до однорічної інтернатури з судової медицини. Наказом від 29.07.1992 №128 позивач була зарахована на посаду судово-медичного експерта біологічного відділення. Наказом від 13.08.1993 №157 позивач переведена на посаду судмедексперта судово-медичного танатологічного відділу. Наказом від 26.02.1996 №33 позивачу був присвоєний п`ятий кваліфікаційний клас, 13 ранг. Наказом від 11.11.1998 №200 позивачу був присвоєний п`ятий кваліфікаційний клас, 12 ранг держслужбовця. Наказом від 22.07.2002 №228 позивачу присвоєно 11 ранг держслужбовця. Наказом від 08.11.2002 №320 позивач була переведена на посаду лікаря судово-медичного експерта до відділу експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб.
Таким чином посади, які займала ОСОБА_1 у спірні періоди, згідно записів в трудовій книжці, є лікарськими.
Факт досягнення позивачем пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV та наявності необхідного страхового стажу, а також неотримання до моменту виходу на пенсію за віком будь-якого іншого виду пенсії, відповідачем не оспорюється.
Отже, надані до матеріалів справи письмові докази підтверджують, що позивач з урахуванням спірних періодів має необхідний спеціальний страховий стаж роботи на посаді, передбаченій пунктом "е" статті 55 Закону №1788-XII, тому має право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій на день призначення у відповідності до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV.
Водночас колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 21.05.2025 № 203040022939, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області нарахувати, а Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком з 08.12.2024, відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"
Доводи апеляційних скарг з зазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду відповідачів з правовою оцінкою обставин справи, установлених у процесі її розгляду.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 у справі № 520/16532/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	В.Б. Русанова   А.О. Бегунц