ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року
м. Київ

справа № 727/48/24
провадження № 61-4187св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (судді-доповідача), Грушицького А. І., Петрова Є. В., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Танасійчук Н. М., додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Танасійчук Н. М., та постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 лютого 2025 року, ухвалену колегією у складі суддів Кулянди М. І., Одинака О. О., Половінкіної Н. Ю., 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про захист прав споживачів, розірвання депозитного договору та стягнення депозитних коштів.

2. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 05 січня 2011 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про заощадження № SAMDN25000713589864, за умовами якого банк прийняв у неї грошові кошти в сумі 40 000,00 євро терміном на 12 місяців, з процентною ставкою по вкладу 8 % річних.

3. У подальшому зазначений депозитний договір автоматично пролонговувався на такий же термін та на аналогічних умовах, оскільки вона не заявляла банку про відмову від продовження строку, про його розірвання чи припинення, не знімала суму депозитного вкладу, тощо.

4. В АТ КБ «ПриватБанк» у неї була відкрита тільки одна банківська картка, якою вона не користувалась в банкоматах. Відсотки по депозиту вона отримувала тільки по паспорту у відділенні АТ КБ «ПриватБанку» на касі відділення. Застосунок «Приват24» на телефон не встановлювала, так як у неї не було необхідності ним користуватись.

5. Востаннє вона отримала відсотки по депозиту приблизно у вересні 2021 року. З початку війни вона виїхала за кордон і до банку протягом 2022 року жодного разу не зверталась.

6. Станом на день звернення до суду на її депозитному банківському рахунку повинен був бути позитивний баланс в розмірі 40 000,00 євро, а також нараховані відсотки.

7. 17 березня 2023 року повернулась із-за кордону в Україну та 28 березня 2023 року звернулась в касу відділення АТ КБ «ПриватБанк» про виплату їй відсотків по депозиту та повернення депозитного вкладу, однак їй повідомили, що на її рахунку кошти відсутні. Працівники банку зробили виписку про рух коштів протягом року, з якої вбачалось, що хтось отримав доступ до банківського рахунку. Разом з цим, працівник банку в цей день вилучив у неї її банківську картку, мотивуючи тим, що її строк дії уже закінчився та взамін видав нову картку.

8. На наступний день вона звернулася до поліції із заявою про вчинення невідомими особами відносно неї шахрайських дій, а саме про зняття в 2022 році невідомими особами з її депозитного рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів. Чернівецьким районним відділом поліції Головного управління Національної поліції у Чернівецькій області (далі - ЧРУП ГУ НП в Чернівецькій області) порушено кримінальне провадження № 12023262020001204 від 30 березня 2023 року за частиною третьою статті 190 Кримінального кодексу України.

9. На момент звернення до суду триває досудове розслідування, що підтверджується відповіддю слідчого відділу ЧРУП ГУ НП в Чернівецькій області №9790 від 21 серпня 2023 року та витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30 березня 2023 року. Станом на 01 грудня 2023 року досудове слідство триває. Винних осіб не встановлено.

10. Позивач ОСОБА_1 тричі зверталась із заявами до АТ КБ «ПриватБанк» про проведення службового розслідування та про повернення їй депозитних коштів. Однак, отримала дві аналогічні відповіді від 04 квітня 2023 року № 20.1.0.0.0/7-230329/7975 (на 554-ВБ від 29 березня 2023) та № 20.1.0.0.0/7-230403/6137, в яких відповідач повідомив, що банк не може повернути грошові кошти, оскільки заявка на дострокове розірвання депозиту була подана в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24, вхід здійснений під її авторизацією, логін і пароль не змінювався, грошові кошти були перераховані на карткові рахунки та зняті в банкоматі, тощо. Банк рекомендував звернутись до правоохоронних органів.

11. Таким чином, невідомі особи, які мали доступ до банківської таємниці банку незаконно перерахували її депозитний вклад в розмірі 40 000,00 євро на картки та в подальшому зняли готівкою в банкоматах.

12. Всі транзакції зі своїми депозитними коштами вона не вчиняла та не надавала АТ КБ «ПриватБанк» розпорядження на перерахування чи списання її депозитного вкладу в розмірі 40 000,00 євро на її картку.

13. Вона не користувалась своєю карткою № НОМЕР_1 , на яку нараховували проценти по депозиту; не відкривала картки (інтернет карточки) № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 чи будь-які інші картки чи банківські рахунки; не підтверджувала жодних транзакцій через свій телефон чи в інтернеті, не передавала картки, піни, постійний пароль, одноразові паролі чи будь-яку іншу контрольну інформацію третім особам, та не здійснювала переказів, не знімала готівку в банкоматах у місті Дніпрі.

14. У неї не було і вона не користувалась застосунком «Приват 24», так як у неї не було для цього потреби. Оскільки згідно з домовленістю по договору виплата депозиту та відсотків проводились виключно у касі банку по пред`явленню паспорта.

15. У період часу з 01 вересня 2022 року по 17 березня 2023 року вона перебувала за межами України, що підтверджується відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28 квітня 2023 року № 91-19714/18/23- вих.

16. Перебуваючи за кордоном, вона взагалі не користувалась своїм номером телефону, він весь час у неї не працював.

17. Таким чином, вона не робила всі зазначені операції, їх не замовляла, не підтверджувала та не ідентифікувала себе ні особисто, а ні в електронному вигляді.

18. Відповідно до пункту 5 договору про заощадження від 05 січня 2011 року № SAMDN25000713589864, укладеного між нею та АТ КБ «ПриватБанк», операції по вкладу клієнта проводяться по пред`явленню паспорта, цього договору, документа про внесення коштів в банк і електронної ощадної книжки.

19. Відповідач не відновлює її порушені права, не повертає викрадені кошти, а відтак її права, як споживача банківських послуг, підлягають захисту в судовому порядку.

20. Посилаючись на наведене та норми законодавства, позивач наполягала на тому, що відповідачем не наведено доказів на підтвердження вчинення нею дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за депозитним договором, відтак відмова банку у поверненні коштів є неправомірною.

21. Враховуючи наведене, позивач просила: 
- стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу в розмірі 40 000,00 євро; 
- розірвати договір про заощадження від 05 січня 2011 року № SAMDN25000713589864, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» (т. 1 а. с. 10).

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 

22. Шевченківський районний суд м. Чернівці рішенням від 31 жовтня 2024 року (т. 1 а. с. 221-225), залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 19 лютого 2025 року (т. 2 а. с. 60-72), позов ОСОБА_1 задовольнив. Стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму за депозитним вкладом від 05 січня 2011 року № SAMDN25000713589864 в розмірі 40 000,00 євро. Розірвав договір про заощадження від 05 січня 2011 року № SAMDN25000713589864, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк». Вирішив питання про розподіл судових витрат.

23. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився у суд апеляційної інстанції, виходив із того, що надані відповідачем матеріали доводять факт списання коштів з рахунку позивача та жодним чином не підтверджують, те, що реєстрація в Internet Banking Приват24, відкриття карток № НОМЕР_2 (UA НОМЕР_18), № НОМЕР_3 ( НОМЕР_5 ) та № НОМЕР_4 ( НОМЕР_6 ), переказ коштів із депозитного рахунку на карткові рахунки та в подальшому зняття готівкових коштів в банкоматах в місті Дніпро здійснювалися позивачем, або ж те, що остання допустила розголошення конфіденційних даних картки.

24. Відповідач не надав доказів на підтвердження вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції з депозитним рахунком та платіжними картками. Вказане свідчить про відсутність вини позивача, а тому відмова банку у поверненні коштів є неправомірною.

25. Доводи відповідача про те, що заявка на дострокове розірвання депозиту позивача була подана в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24, та що вхід в Приват24 був здійснений під авторизацією позивача із використанням фінансового номеру НОМЕР_7 і грошові кошти були переказані на карткові рахунки та зняті в банкоматі, а для того, щоб зняти грошові кошти був правильно введений ПІН-код картки та саме позивачка порушила Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень.

26. Шевченківський районний суд м. Чернівці додатковим рішенням від 02 грудня 2024 року стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 13 000,00 грн понесених витрати на професійну правничу допомогу (т. 1 а. с. 255, 256). 

27. Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надані стороною позивача документи не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначених розмірах, вказані представником позивача розміри таких витрат є не доведеними, документально не обґрунтованими, дещо завищеними та не відповідають критерію розумної необхідності таких витрат.
28. Врахувавши фактичний обсяг наданих адвокатом юридичних послуг, співмірність суми витрат із складністю справи та відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також наявність клопотання про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, суд вважав, що заявлені представником позивача вимоги про стягнення понесених витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню в розмірі 13 000,00 грн.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 

29. 01 квітня 2025 року АТ КБ «ПриватБанк», в інтересах якої діє представник - адвокат Кирдан А. В., засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 жовтня 2025 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2024 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 лютого 2025 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 

30. Касаційна скарга мотивована тим, що в діях позивача наявні дії, тобто її бездіяльність, яка призвела до можливості доступу до її фінансового номеру телефону інших осіб, які в подальшому вчинили ряд платіжних операцій від імені позивача. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, які діяли на момент виникнення спірних трансакцій, визначено: клієнт зобов`язаний не залишати без нагляду телефон/пристрій, який використовується для підключення фінансового номеру телефону клієнта та/або доступу до програмних комплексів банку; в разі підозри доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій клієнт зобов`язаний негайно повідомити про це банк в будь-якому з доступних каналів; у разі виникнення ризику несанкціонованого використання фінансового номеру телефона клієнт негайно зобов`язаний виконати одну із таких дій: звернутися до відділення банку, в чат онлайн або по номеру телефона; банк при зверненні клієнта приймає рішення про постановку картки до стоплиста. Клієнт несе повну відповідальність за всі платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу та/або за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, якщо його дії чи бездіяльність призвели до втрати платіжного інструмента або індивідуальної облікової інформації , розголошення ПІНу/індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням платіжного інструмента. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на платіжній картці даних, до моменту звернення клієнта в банк та блокування платіжної картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки платіжної картки в стоп-лист платіжною системою. 

31. Позивачем було порушено зазначені пункти Умов та Правил надання банківських послуг. В архівах банку не виявлено звернень позивача з дорученням про постановку картки в стоплист платіжної системи або з вимогою про блокування картки до моменту зняття коштів. 

32. Таким чином, до повідомлення банку постановку картки в стоплист платіжної системи способом, обумовленим договором, відповідальність за ініційовані операції несе держатель картки. Банк надав відповідь позивачу на її звернення щодо шахрайських операцій, які проведенні за її картками.

33. З наявних у матеріалах справи доказах вбачається, що операції з розірвання депозитів було виконано через систему інтернет-банкінгу «Приват-24» з коректним введенням логіну та паролю. Розірвання договорів підтверджено за фінансовим номером телефона позивача. 

34. Надання доступу до свого фінансового телефону (блокування телефону та перевипуск сім-карти шахраями), тривале зволікання позивачем у повідомленні банку про заблокований фінансовий номер телефону, безвідповідальна поведінка позивача по відношенню сім-карти свого телефону є причиною вчинення шахрайських дій. 

35. Позивач не довела, що кошти переведені без її волевиявлення, не за її власним розпорядженням (позивач сама вказала, що тривалий період часу її мобільний пристрій було заблоковано, причини вона не встановила і в банк не повідомила негайно про такий стан речей). Безвідповідальна поведінка позивача по відношенню сім-карти свого фінансового телефону, яку з її слів працівник торговельного центру «Майдан» не відав їй, а викинув є причиною вчинення шахрайських дій. Тому відповідальність за спірні операції несе позивач. 

36. Суди попередніх інстанцій формально підійшли до розгляду справи та не врахували, що зняття коштів стало можливим у зв`язку з розголошенням позивачем персональних даних, які відомі лише клієнту. Саме дії позивача призвели до незаконного використання інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Позивач не довела обставин того, що вона не сприяла незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не надала доказів вини банку у здійсненні трансакцій. 

37. Банк заперечує проти стягнення з нього на користь позивача витрат на правову допомогу у зв`язку з невизнанням обставин, які описані в позові. 

38. 26 травня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Усманов М. А., подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 

39. Відзив мотивовано тим, що невідомі особи, які мали доступ до банківської таємниці АТ КБ «ПриватБанк» незаконно перерахували депозитний вклад позивача в розмірі 40 000,00 євро на банківські картки та у подальшому зняли готівкою в банкоматах. 

40. Позивач будь-яких дій (трансакцій) зі своїми депозитними коштами не вчиняла. Тобто, вона не надавала АТ КБ «ПриватБанк» розпорядження на перерахування чи списання її депозитного вкладу в розмірі 40 000,00 євро на її картку. 

41. За умовами договору про заощадження від 05 січня 2011 року № SAMDN25000713589864 таке розпорядження (здійснити таку операцію по вкладу клієнта) банк мав право провести виключно по пред`явленню паспорта, цього договору, документа про внесення коштів у банк і електронної ощадної книжки. 

42. Позивач не користувалася своєю карткою № НОМЕР_1 , на яку нараховували проценти по депозиту; не відкривала картки № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 чи будь-які інші картки чи банківські рахунки; не підтверджувала жодних трансакцій через свій телефон чи в інтернеті; не передавала картки, піни, постійний пароль, одноразові паролі чи будь-яку іншу контрольну інформацію третім особам; не здійснювала переказів та не знімала готівку в банкоматах у місті Дніпрі. 

Провадження у суді касаційної інстанції

43. Верховний Суд ухвалою від 05 травня 2025 року поновив строк на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 жовтня 2025 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2024 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 лютого 2025 року, відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк», в інтересах якої діє представник - адвокат Кирдан А. В., на вказані судові рішення, витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

44. У травні 2025 року матеріали цивільної справи № 727/48/24 надійшли до Верховного Суду. 

45. 01 червня 2026 року у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Тітова М. Ю. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено колегію суддів: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.

46. 09 червня 2026 року на підставі службової записки судді Пророка В. В. від 08 червня 2026 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено колегію суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.

47. Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суди застосували норму права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 564/678/15, від 18 вересня 2019 року, від 09 жовтня 2019 року у справі № 545/3918/16, від 07 грудня 2020 року у справі № 182/5175/16, від 23 лютого 2022 року у справі № 686/12096/18, від 25 січня 2023 року у справі № 235/2054/21, від 04 жовтня 2024 року у справі № 337/6010/23 [пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)].

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

48. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 05 січня 2011 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про заощадження № SAMDN25000713589864, за умовами якого банк прийняв у позивача грошові кошти в сумі 40 000,00 євро терміном на 12 місяців, з процентною ставкою по вкладу 8 % річних (т. 1 а. с. 13).

49. Дія зазначеного депозитного договору автоматично продовжувалася на такий же термін, на аналогічних умовах, що підтверджується додатковими угодами (т. 1 а. с.14, 15).

50. 30 березня 2023 року за заявою ОСОБА_1 зареєстроване кримінальне провадження № 12023262020001204 про те, що з депозитного рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_8 протягом 2022 року при невідомих обставинах були зняті кошти. 17 березня 2023 року ОСОБА_1 виявила відсутність коштів. Внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за попередньою кваліфікацією частиною третьою статті 190 КК України, що встановлено з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12023262020001204 (т. 1 а. с.16).

51.  ОСОБА_1 перебувала за кордоном у період з 01 вересня 2022 року по 17 березня 2023 року, що підтверджується відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28 квітня 2023 року № 91-19714/18/23-вих (т. 1 а. с. 18).

52. Відповіддю від 04 квітня 2023 року № 20.1.0.0.0/7-230403/6137 та № 20.1.0.0.0/7-230329/7975 АТ КБ «ПриватБанк» проінформувало ОСОБА_1 про те, що не може повернути кошти у зв`язку із тим, що заявка на дострокове розірвання депозиту була подана в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24. Вхід в Приват24 був здійснений під авторизацією позивача із використанням фінансового номеру НОМЕР_7 . Грошові кошти були переказані на карткові рахунки та зняті в банкоматі. Для того, щоб зняти грошові кошти був правильно введений ПІН-код картки (т. 1 а. с. 19, 20).

53. З виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 28 березня 2023 року по картці № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_9 і додаткових рахунках договору № SAMDN25000713589864 , виданих на ім`я ОСОБА_1 , встановлено, що за період з 01 серпня 2022 року по 28 березня 2023 року відбувалися транзакції зі списання коштів на суму 40 073,16 євро та надходження на суму 40 005,99 євро (т. 1 а. с. 22-24). 

54. З виписки АТ КБ «Приват Банк» від 28 березня 2023 року встановлено, що з картки № НОМЕР_2 , IBAN НОМЕР_11 , виданої на ім`я ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2022 року по 28 березня 2023 року відбувалися транзакції зі списання коштів на суму 1 127 612,00 грн та надходження на суму 1 127 937,84 грн (т. 1 а. с. 25-33). 

55. З виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 28 березня 2023 року встановлено, що з картки № НОМЕР_3 , IBAN НОМЕР_5 і додаткових рахунках договору № SAMDWFC0007081610 , виданих на ім`я ОСОБА_1 , за період з 01 серпня 2022 року по 28 березня 2023 року відбувалися транзакції зі списання коштів на суму 110 500,00 грн та надходження на суму 111 000,00 грн (т. 1 а. с. 34).

56. З виписки АТ КБ «Приват Банк» від 28 березня 2023 року встановлено, що з картки № НОМЕР_4 , IBAN НОМЕР_13 і додаткових рахунках договору № SAMDNWFC00080865304 , виданих на ім`я ОСОБА_1 , за період з 01 серпня 2022 року по 28 березня 2023 року відбувалися транзакції з списання коштів на суму 437 330,00 грн та надходження на суму 437 866,36 грн (т. 1 а. с. 35-38).

57. Із анкети-заяви від 30 серпня 2021 року встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» (т. 1 а. с. 93-95).

58. З деталізованої виписки від 10 квітня 2024 року, наданої АТ КБ «ПриватБанк», встановлено, що за період з 05 січня 2011 року по 26 березня 2024 року по договору про заощадження від 05 січня 2011 року № SAMDN25000713589864, відбувалися транзакції з списання коштів на суму 424 569,72 євро та надходження на суму 424 569,72 євро (т. 1 а. с.113-133). 

59. Із відповіді ПрАТ «ВФ Україна» від 25 березня 2024 року встановлено, що абоненту за номером НОМЕР_15 у період з 01 серпня 2022 року по 30 листопада 2022 року перевипуск SIM-карток не зафіксовано (т. 1 а. с. 136).

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

60. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

61. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

62. Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

63. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

64. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

65. Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

66. Нормою частини першої статті 1067 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.

67. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

68. Законом України «Про платіжні послуги» регламентовано поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлено виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначено загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлено права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначено загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.

69. У статті 1 вказаного Закону визначено основні терміни, серед яких: автентифікація, дистанційна платіжна операція, засіб дистанційної комунікації, індивідуальна облікова інформація, ініціатор, платіжна операція та інші.

70. Інформування користувачів під час виконання платіжних операцій з використанням платіжних інструментів регламентовано статтею 32 Закону України «Про платіжні послуги».

71. Так, користувач відповідно до умов договору зобов`язаний надати надавачу платіжних послуг інформацію для здійснення контактів із ним, а надавач платіжних послуг зобов`язаний зберігати цю інформацію протягом строку дії договору. Обов`язок надавача платіжних послуг щодо повідомлення користувача (у спосіб, визначений договором) про здійснені операції з використанням платіжного інструменту користувача є виконаним у разі: 1) інформування надавачем платіжних послуг користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; 2) відмови користувача від отримання повідомлень надавача платіжних послуг про здійснені операції з використанням платіжного інструменту користувача, про що зазначено в договорі. Надавач платіжних послуг зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача щодо використання платіжного інструменту, помилкових, неналежних, неакцептованих платіжних операцій, ініційованих з використанням такого платіжного інструменту, надавати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, встановлений договором, але не більше строку, передбаченого законом для розгляду звернень (скарг) громадян.

72. Обов`язки емітента визначено частиною дев`ятнадцятою статті 38 указаного Закону, а користувача - частиною двадцятою.

73. Так, емітент зобов`язаний: 1) забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна жодним іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого частиною шістнадцятою цієї статті); 2) зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору; 3) не надавати користувачу електронні платіжні засоби без відповідного запиту користувача, крім випадку надання користувачу електронного платіжного засобу на заміну раніше виданого електронного платіжного засобу; 4) забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату електронного платіжного засобу, або втрату індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання електронного платіжного засобу після отримання такого повідомлення;
5) забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента
про необхідність розблокування або заміни (перевипуску) електронного платіжного засобу; 6) повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу. У свою чергу, користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію
для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати
та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції;
5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента
у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом
та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

74. Статтею 86 Закону України «Про платіжні послуги» визначено відповідальність надавачів платіжних послуг під час виконання платіжних операцій.

75. Загальні вимоги Національного банку України до емісії/еквайрингу платіжних інструментів, що емітуються (включаючи електронні платіжні засоби, передплачені платіжні інструменти), та здійснення розрахунків з їх використанням установлено Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164 (далі - Положення).

76. Умови договору не повинні містити вимоги про безумовну відповідальність користувача за неналежну платіжну операцію, за винятком, якщо доведено,
що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати платіжного інструменту
або індивідуальної облікової інформації, розголошення ПІНу/індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням платіжного інструменту (пункт 29 Положення).

77. Згідно з пунктом 140 Положення користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

78. Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (пункт 146 Положення).

79. У справі, що переглядається у касаційному порядку, встановлено, що позивач є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», 05 січня 2011 року між сторонами укладено договір про заощадження № SAMDN25000713589864, за умовами якого банк прийняв у позивача грошові кошти в сумі 40 000,00 євро терміном на 12 місяців, з процентною ставкою по вкладу 8 % річних, дія вказаного договору автоматично продовжувалася на такий же термін, на аналогічних умовах. 

80. Із роздрукованої довідки про рух коштів позивача встановлено, що 16 вересня 2022 року із депозитного рахунку № НОМЕР_16 відбулася транзакція на картковий рахунок НОМЕР_1 по перерахунку коштів в сумі 40 005,45 євро. 

81. У подальшому із карткового рахунку НОМЕР_1 в період із 16 вересня 2022 року по 18 листопада 2022 року відбувалися транзакції по перерахунку коштів на карткові рахунки НОМЕР_2 та НОМЕР_4 в загальній сумі 40073,15 євро.

82. У подальшому із карткового рахунку НОМЕР_2 кошти у сумі 1 127 612,00 грн за період з 04 жовтня 2022 року по 02 листопада 2022 року були зняті у банкоматах м. Дніпро та 06 листопада 2022 року із карткового рахунку НОМЕР_2 кошти в сумі 111 000,00 грн були перераховані на картковий рахунок НОМЕР_3 .

83. У подальшому кошти із карткового рахунку НОМЕР_3 в сумі 110 500,00 грн 10 листопада 2022 року та 18 листопада 2022 року були перераховані на картковий рахунок НОМЕР_4 .

84. У подальшому із карткового рахунку НОМЕР_4 кошти у сумі 437 330,00 грн за період з 10 листопада 2022 року по 25 листопада 2022 року були зняті у банкоматах м. Дніпро.

85. У цій справі банком фактично визнається несанкціоноване втручання в систему онлайн банкінгу клієнта (позивача) з боку третіх осіб, як і факт несанкціонованого списання грошових коштів із його рахунків. Проте, банк посилався як в судах попередньої інстанції, так і в касаційній скарзі на наявність вини позивача у доступі третіх осіб до інформації (фінансового номера), яка дозволила їм ініціювати відповідні банківські операції.

86. У постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 922/4091/19 вказано, що саме банк відповідає за безпеку здійснення електронних платежів. Несанкціоноване списання коштів поза волею клієнта, свідчить про несанкціоноване втручання в систему здійснення банківських платежів, яка належить банку, з боку третіх осіб.

87. У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц
за позовом банка до клієнта про стягнення заборгованості вказано: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа,
яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

88. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

89. Такий правовий висновок у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 28 травня 2025 року у справі № 757/14963/23-ц та інших.

90. Указана судова практика Верховного Суду є сталою та сформованою.

91. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності (див. постанову Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 489/1649/17).

92. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

93. Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, надав правову оцінку наявним у справі доказам, установив фактичні обставини у справі і зробив правильний висновок про те, що позивач не була ініціатором спірних переказів грошових коштів із її рахунку, відкритого в АТ КБ «ПриватБанк».

94. Суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що надані відповідачем матеріали не підтверджують те, що реєстрація в Internet Banking Приват24, відкриття карток №  НОМЕР_2  (UA НОМЕР_18), № НОМЕР_3  (  НОМЕР_5 ) та № НОМЕР_4  (  НОМЕР_6 ), переказ коштів із депозитного рахунку на карткові рахунки та в подальшому зняття готівкових коштів в банкоматах в місті Дніпро здійснювалися позивачем, або ж те, що остання допустила розголошення конфіденційних даних картки.

95. Позивачем на підтвердження вжиття заходів щодо відвернення наслідків та своєчасного повідомлення відповідача про шахрайські дії надано докази, які свідчать про відсутність вини позивача.

96. Відповідач не довів, що саме свідомі чи необережні дії або бездіяльність позивача призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням платіжного інструменту. Тобто банк не довів, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню третіми особами інформації про логін та пароль в системі онлайн банкінгу.

97. Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» вищенаведеного не спростовує, доводи касаційної скарги про те, що саме дії позивача призвели до незаконного використання інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відхиляються Верховним Судом, оскільки такі фактично зводяться до незгоди заявника з установленими судами обставинами справи і оцінкою доказів, надання їм власної суб`єктивної оцінки, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. 

98. Згідно зі статтею 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

99. У частині першій статті 1075 ЦК України визначено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

100. Суди встановили, що у матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 13 вересня 2022 року про закриття вкладу «Стандарт» № SAMDN25000713589864 від 05 січня 2011 року на суму 40 000,00 євро та перерахування їх на карту НОМЕР_17 у валюті євро (т. 1 а. с. 96). 

101. Належним чином оцінивши заяву ОСОБА_1 від 13 вересня 2022 року, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що вказана заява є неналежним та недопустимим доказом, оскільки не містить підпису ОСОБА_1 , не відповідає вимогам встановленим для її оформлення, а також Правилам зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою Правління Національного банку України від 14 липня 2006 року № 267.

102. Враховуючи те, що перерахування депозитних коштів здійснено банком без розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку, без пред`явлення паспорту, договору про заощадження, документу про внесення коштів в банк і електронної ощадної книжки, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення позовної вимоги про розірвання договору про заощадження від 05 січня 2011 року № SAMDN25000713589864, у зв`язку з істотним порушенням умов договору. 

103. Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій застосували норму права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 564/678/15, від 18 вересня 2019 року у справі № 564/2153/16, від 09 жовтня 2019 року у справі № 545/3918/16, від 07 грудня 2020 року у справі № 182/5175/16, від 23 лютого 2022 року у справі № 686/12096/18, від 25 січня 2023 року у справі № 235/2054/21, від 04 жовтня 2024 року у справі № 337/6010/23, є необґрунтованими, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, у зазначених заявником справах та у справі, яка переглядається у касаційному порядку, є різними.

104. З аналізу зазначених постанов Верховного Суду по вказаних справах вбачається, що суди встановили обставини, які свідчать про порушення клієнтами умов користування кредитними картками щодо обов`язку нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів і такі клієнті допустили втрату паролів чи СVV кодів та/або ПІН-кодів, або вони повідомляли третім особам свою персональну чи банківську інформацію. 

105. Водночас, у справі, яка переглядається у касаційному порядку, суди не встановили, що дії позивача призвели до незаконного використання інформації, яка дає змогу ініціювати спірні платіжні операції. 

106. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що хоча правовідносини у справі, що переглядається у касаційному порядку, та у справах № 564/678/15, № 564/2153/16, № 545/3918/16, № 182/5175/16, № 686/12096/18, № 235/2054/21, № 337/6010/23 і є подібними, однак встановлені фактичні обставини у них є відмінними. 

107. Водночас, у справі № 916/1415/19 спір виник щодо визнання припиненим договорів іпотеки, Велика Палата Верховного Суду у свої постанові від 19 січня 2021 року дійшла висновку про, що визнання договору іпотеки припиненим є неналежним способом захисту прав особи, яка вважає, що їй належить право іпотеки за іншим договором, але яке на час вирішення спору не зареєстроване за нею. Таким чином, правовідносини у справі № 916/1415/19 не є релевантними правовідносинам, які виникли у справі, що переглядається у касаційному порядку. 

Щодо оскарження додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу

108. Згідно з частиною першою, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

109. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

110. Частинами другою-четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

111. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

112. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

113. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

114. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

115. Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

116. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

117. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

118. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

119. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

120. Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

121. З матеріалів справи встановлено, що 06 квітня 2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Усмановим М. А. укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат за завдання клієнта зобов`язався надати правничу допомогу, визначену в цьому договорі, а клієнт зобов`язався вчасно оплатити адвокатові адвокатський гонорар на умовах даного договору (т. 1 а. с. 40).

122. Згідно з актом виконаної роботи (юридичних послуг) до договору про надання правової допомоги від 06 квітня 2023 року, підписаного  ОСОБА_1 та адвокатом Усмановим М. А. 05 листопада 2024 року, станом на 05 листопада вартість послуг за виконану роботу складає грошову суму (гонорар) в розмірі 15 000,00 грн (т. 1 а. с. 244).

123. Позивач сплатила вказану суму, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 05 листопада 2024 року № 44 (т. 1 а. с. 234). 
124. Сторона відповідача подала до суду першої інстанції заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в яких просила відмовити позивачу у стягненні таких витрат з відповідача або зменшити розмір заявлених витрат на правничу допомогу (т. 1 а. с. 247-250).

125. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, врахувавши складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принцип розумності судових витрат, їх пропорційності до предмета спору, взявши до уваги заяву сторони відповідача про зменшення розмір витрат на правничу допомогу, дійшов правильного висновку стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, у розмірі 13 000,00 грн.

126. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження.

127. Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.

128. Підстав для виходу за межі доводів касаційної скарги судом касаційної інстанції не встановлено.

129. Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення -без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

130. Доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, тому колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Щодо судових витрат

131. Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 жовтня 2024 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2024 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

А. І. Грушицький 

Є. В. Петров