ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 р.	Справа № 636/1447/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. , П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 08.05.2026, (головуючий суддя І інстанції: Оболєнська С.А., повний текст складено 13.05.26 року) по справі № 636/1447/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції України в Харківській області , Чугуївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області 
про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6625213 від 06.02.2026, винесену інспектором Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції Соболєвим М.В., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн;
- провадження по справі закрити.
В обґрунтування позову зазначив, що постанова про притягнення до відповідальності є протиправною, оскільки працівниками поліції не надано жодних доказів на підтвердження факту саме керування позивачем транспортним засобом, на підставі чого наступає адміністративна відповідальність згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП за непред`явлення водієм документів.
Зазначає, що на момент спілкування з працівниками поліції спірний ТЗ був припаркований, ОСОБА_2 не керував таким транспортним засобом, як наслідок не пред`явлення ним на вимогу поліцейського посвідчення водія не свідчить про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. 
Крім того, вказував про порушення інспектором поліції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме не пред`явлення водію доказів наявності в його діях вини у вчиненні адміністративного правопорушення, позбавлення можливості користуватись правовою допомогою адвоката.
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 08.05.2026 в задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з`ясуванні обставин справи та прийняти нове про задоволення позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано відсутність належних доказів на підтвердження керування транспортним засобом саме позивачем.
Враховані судом в якості належного доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення відеозаписи з бодікамери, на якому зафіксовано спілкування ОСОБА_2 з працівниками поліції, не містить інформації про керування ним цим засобом.
Звертає увагу, що відеозаписи перериваються, а відеозйомка не є безперервною, що свідчить про їх неналежність та недопустимість в якості доказів на підтвердження правомірності складання постанови.
Вважає неможливим врахування і показань свідків на підтвердження факту керування позивачем ТЗ, оскільки останні є суперечливими між собою та не можуть бути достатніми та беззаперечними доказами наявності в діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення.
Крім того, просить врахувати, що у спірній постанові невірно зазначено ім`я позивача та місце її складання, що додатково підтверджує її протиправність.
Головне управління Національної поліції в Харківській області (далі – відповідач 1) подало відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Чугуївське районне управління Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі – відповідач 2) не подало відзив на апеляційну скаргу.
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 06.02.2026 інспектором Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції Соболєвим М.В. складено постанову серії ЕНА № 6625213, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн.
Згідно постанови, 06.02.2026 о 22:30 у с. Кицівка, вул. Гоголя, 2 водій керував транспортним засобом ВАЗ 210990, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та законність дій щодо винесення оскаржуваної постанови.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п. 1.10. ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Відповідно до п. 2.1. «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно з ч. 1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться, зокрема, в посвідченні водія відповідної категорії тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підтвердження правомірності дій поліцейського та вчинення позивачем порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП відповідачем 1 надано DVD-RW диски з відеозаписами з бодікамери.
Вирішуючи справу суд першої інстанції вважав вказані докази належними, та такими, що підтверджують факт керування позивачем транспортним засобом.
Проте такі висновки суду зроблені через невірну оцінку доказів.
Так, відеозаписами з бодікамери зафіксовано спілкування позивача з працівниками поліції біля транспортного засобу на узбіччі дороги, отже фактично такий доказ фіксує лише процес розгляду справи про адміністративне правопорушення та складання оскаржуваної постанови та не містить інформації щодо керування позивачем транспортним засобом.
Разом з тим, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП полягає саме в керуванні транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться, зокрема, в посвідченні водія відповідної категорії.
Колегія суддів зазначає, що надані відповідачем відеозаписи з нагрудної камери не фіксують факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
Посилання відповідача 1 на пояснення свідків, що підтвердили факт керування позивачем ТЗ колегія суддів відхиляє, оскільки спірна постанова не містить посилань на відповідні пояснення.
Відповідачем не заявлено ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції клопотання про виклик свідків. Лише пояснення свідків не можуть бути достатніми та беззаперечними доказами на підтвердження правомірності притягнення водія до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Крім того, наявні в справі пояснення ОСОБА_3 , надані начальнику Чугуївського РУП ГУ НП в Харківській області без зазначення дати їх складання, не є достатніми доказами на підтвердження правомірності складання спірної постанови, оскільки не містять інформації, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом Лада НОМЕР_1 06.02.2026 о 22.30.
Колегія суддів також враховує, що позивач як в суді першої, так і апеляційної інстанції заперечував факт керування.
Відповідно до статей 251, 280 КУпАП відповідач повинен довести обставини, які визначаються ч. 1 ст. 126 КУпАП як підстави для притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, довести факт керування позивачем транспортним засобом у спірному випадку.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Водночас, належних та достатніх доказів на спростування вищенаведеного, відповідачі не надали.
Висновки суду першої інстанції про те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не заперечував вчинення ним правопорушення, колегія суддів оцінює критично, оскільки лише факт визнання особою вини у порушенні Правил дорожнього руху не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 08.07.2020 по справі № 177/525/17.
Інших доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачі ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надали.
Колегія суддів зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Таким чином, оцінюючи в сукупності наявні в справі докази, колегія суддів дійшла висновку щодо не доведення відповідачем факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а тому постанова по справі про адміністративне правопорушення від 06.02.2026 підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
Натомість суд першої інстанції не вірно надав оцінку доказам по справі, що призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.
Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають. Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до частин 1, 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 665,50 грн та апеляційної скарги – 997,50 грн, що підтверджується квитанціями.
Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду, позов задоволено на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 663,00 грн. (665,50 грн + 997,50 грн) за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Харківській області.
Керуючись ст.ст. 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 08.05.2026 по справі № 636/1447/26 скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову ЕНА № 6625213 від 06.02.2026 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України в Харківській області (ЄДРПОУ 40108599, вул. Жон Мироносиць, 13, м. Харків, 61002) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 663,00 грн (одна тисяча шістсот шістдесят три гривні 00 копійок). .
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	А.О. Бегунц   Я.В. П`янова