Справа №932/18510/25
Провадження №2/932/6107/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
заочне

07 травня 2026 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд м. Дніпра в складі головуючого-судді Цитульського В.І., за участю секретаря судового засідання Підопригори Р.А., представника позивача адвоката Шевчука Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Мирноградська державна нотаріальна контора, Мирноградська міська рада про встановлення факту не проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,
В С Т А Н О В И В:
Основні процесуальні рішення та дії.
21.11.2025 позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить встановити факт не проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) по АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 16.01.2026 відкрито загальне позовне провадження, за клопотанням позивача витребувано спадкову справу після ОСОБА_3 
06.03.2026 до суду надійшла вказана спадкова справа.
Ухвалою від 10.03.2026 закрито підготовче провадження.
Ухвалою суду від 30.04.2026 постановлено про заочний розгляд справи. У цей же день заслухано вступне слово представника позивача, досліджено письмові докази, проведено судові дебати, після чого суд перейшов до стадії ухвалення рішення та відклав його проголошення на 07.05.2026.
Узагальнені доводи позивача.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 . На момент його смерті місце його проживання було зареєстровано по АДРЕСА_1 . Також у вказаному будинку було зареєстровано місце проживання дочки позивачки - ОСОБА_2 (відповідачка). Проте остання там фактично не проживала. 
Необхідність встановлення факту позивачка обґрунтовує бажанням успадкувати усе майно чоловіка.
В судовому засідання представник позивача підтримав вимоги позову, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Узагальнені доводи відповідача.
Відповідачка викликалася в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
При цьому відповідачка відзиву не подала, в судове засідання не з`явилася.
Узагальнені доводи третіх осіб.
Від обох третіх осіб надійшли заяви про розгляду справи у відсутності їх представників.
Обставини, встановлені судом.
Відповідно до свідоцтва про одруження, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 одружилися 20.03.1970, прізвище дружини після одруження « ОСОБА_3 ».
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Згідно довідки Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 15.05.2023, місце проживання ОСОБА_3 , на момент його смерті, було зареєстровано по АДРЕСА_1 . Разом з ним були зареєстровані позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 .
Із спадкової справи після ОСОБА_3 вбачається, що така справа була заведена за заявою позивачки, поданої 28.03.2024. Інші спадкоємці/кредитори до нотаріуса не зверталися. Заповіту ОСОБА_3 не складав.
У заяві про прийняття спадщини позивачка вказала про те, що іншим спадкоємцем першої черги, що прийняла спадщину є донька спадкоємця ОСОБА_2 .
На підтвердження факту не проживання відповідачки разом із спадкодавцем ОСОБА_3 позивачкою надано письмові заяви від ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Позивачем долучено свідоцтво про народження ОСОБА_9 , згідно якого її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Докази зміни прізвища ОСОБА_9 на « ОСОБА_9 » не надано.
Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.
У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно ч.2 ст. 1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Приписами ст.49 Закону України «Про нотаріат» передбачено можливість та підстави відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії, а приписами ст.50 цього закону дозволяє особі оскаржити до суду таку відмову.
У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно ч.1 ст.90 ЦПК України, повідомлення особою про відомі їй обставини, які мають значення для справи є показання свідка.
За приписами ст.230 ЦПК України, свідок допитується в судовому засіданні, він опереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приводиться до присяги.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Висновки суду.
Звертаючись до суду обов`язком позивача є довести обставини на які він покликається. При цьому принципи диспозитивної та змагальності цивільного судочинства забороняють суду втручатися у процес доказування із власної ініціативи.
Застосовуючи описане законодавство до обставини даної справи вбачається наступне.
По перше, позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що відповідачка є спадкоємцем першої черги після ОСОБА_3 (докази зміни прізвища ОСОБА_9 на « ОСОБА_9 »), а відповідно що реєстрація її місця проживання разом із останнім перешкоджає позивачці успадкувати майно.
Також не надано позивачкою й постанови нотаріуса про відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадкування. Відсутня така відмова і у спадковій справі.
Відтак позивачкою не доведено існування порушених, невизнаних або оспорюваних її прав, свобод чи інтересів.
По друге, позивачкою не доведено факту не проживання відповідачки разом із спадкоємцем.
Зокрема долучені письмові пояснення фізичних осіб про відомі їм обставини не приймаються до уваги, оскільки таких осіб не допитано в судовому засіданні під присягою. Відповідних клопотань позивачем не заявлялося.
Окрім цього позовна вимога позивачки, яка зводиться до встановлення факту не проживання відповідачки із спадкодавцем на момент його смерті суперечить змісту її заяви до нотаріуса де вона вказує про зворотне - а саме про факт прийняття відповідачкою спадщини після спадкоємця (за відсутності заяви про прийняття спадщини таким фактом може бути виключно факт спільного проживання спадкоємця та спадкодавця).
Відтак позивачкою не доведено підстав позову, а позов суперечить її попередній поведінці.
З огляду на наведене позов не підлягає до задоволення.
Розподіл судових витрат.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 968,96 грн.
Враховуючи факт відмови у задоволенні позову судовий збір слід покласти на позивача.
З огляду на наведене суд, 
П О С Т А Н О В И В :
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Мирноградська державна нотаріальна контора, Мирноградська міська рада про встановлення факту не проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В.І. Цитульський