ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
19.05.2026	Справа № 910/14269/25	

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Морозова С.М., при секретарі судового засідання Кот О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРКУ” 
до Асоціації “Індустріальний телевізійний комітет” 
про зобов`язання вчинити дії, 

За участю представників сторін:
від позивача: Варічева Л.С. (адвокат за ордером серія АІ№2053303 від 01.10.2025); 
від відповідача: Сьомкін С.В. (керівник);
Кононенко В.І. (адвокат за довіреністю №1-0823/1 від 15.08.2023).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю “ТРКУ” (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов`язання Асоціації “Індустріальний телевізійний комітет” (відповідач) провести державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі відомостей, які пов`язані з виходом Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРКУ” зі складу засновників Асоціації “Індустріальний Телевізійний Комітет”.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали №910/14269/25 передані на розгляд судді Морозову С.М.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.01.2026.
16.12.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що з 07.09.2023 року для відповідача діють рішення про заборону вчинення реєстраційних дій у Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме рішення Київського міжрегіонального управління МЮУ та ухвала Вищого антикорупційного суду від 15.01.2025 року, у зв`язку з чим виконання вимог позивача є неможливим.
В підготовчому засіданні 27.01.2026 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 03.03.2026.
Підготовче засідання, призначене на 03.03.2026 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Морозова С.М. на лікарняному.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2026 призначено підготовче засідання на 24.03.2026.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.05.2026.
В судовому засіданні 19.05.2026 судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, - 

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРКУ» (попередня назва – ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна») (надалі також – позивач) є засновником та учасником Асоціації «Індустріальний Телевізійний комітет» (надалі також - відповідач, Асоціація), що створена у 2002 році. 
Відповідно до п.п. 1.2, 1.4 Статуту відповідача, його утворено як договірне об`єднання, що не є господарським товариством чи підприємством, вступ до Асоціації та вихід з неї є добровільним та здійснюється у порядку, встановленому Статутом. 
Згідно із п. 2.1 метою Асоціації є сприяння розвитку телевізійного ринку в Україні, розробка проєктів законодавчих актів з питань телебачення та реклами та організація збалансованої системи соціологічних досліджень телевізійної аудиторії України. 
Пункт 3.1 Статуту Асоціації передбачає, що Засновниками Асоціації можуть бути юридичні особи, основним предметом діяльності яких є здійснення телевізійного мовлення або надання рекламних послуг, а також юридичні особи, які замовляють рекламні послуги у значних обсягах
Відповідно до п. 3.4 Статуту Асоціації, порядок виходу та виключення із складу Засновників визначається «Положенням про Участь в Асоціації «Індустріальний телевізійний комітет». 
Згідно із п. 5.2 «Положення про Участь в Асоціації «Індустріальний телевізійний комітет» добровільний вихід учасника здійснюється шляхом подання письмової заяви на ім`я виконавчого директора Асоціації за місяць до виходу. 
13 серпня 2025 року позивач рекомендованим листом з описом вкладення надіслав на адресу відповідача заяву про добровільний вихід зі складу засновників Асоціації, яку відповідач отримав 21.08.2025 року (докази містяться в матеріалах справи).
Так, у заяві позивач зазначив про вихід з Асоціації та просив відповідача вжити заходів щодо оформлення припинення свого членства у складі Асоціації, в тому числі шляхом внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Окрім листа, позивачем до заяви надано рішення одноосібного учасника про добровільний вихід з Асоціації. 
Як зазначає позивач, з урахуванням положень установчих документів відповідача, позивач від 13.09.2025 року не є засновником Асоціації, проте, на дату складання позову за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач зазначається одним з засновників Асоціації. 
Звертаючись до суду з позовом, позивач вказав, що незважаючи на отримання заяви, відповідач так і не вчинив дій щодо оформлення припинення членства позивача у складі Асоціації та не вжив заходів щодо реєстрації відповідних змін у Єдиному державному реєстрі.
Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що для нього діють рішення про заборону вчинення реєстраційних дій у Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у зв`язку з чим задоволення позовних вимог є неможливим.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає за 
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
За умовами статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно з частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. 
Так, для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 року в справі № 910/7164/19.
Як було зазначено вище, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також Статуту Асоціації, затвердженого протоколом №2004 від 11.11.2020 року (надалі також – Статут Асоціації), Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРКУ» (попередня назва – ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна») є учасником Асоціації «Індустріальний телевізійний комітет».
Статтею 6 Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» визначено, що об`єднання юридичних осіб створюються та діють у формі асоціації, корпорації, консорціуму, концерну, іншого об`єднання юридичних осіб, передбаченого законом. Так, Асоціація - це договірне об`єднання, створене з метою постійної координації господарської діяльності юридичних осіб, що об`єдналися, шляхом централізації однієї або кількох виробничих та управлінських функцій, розвитку спеціалізації і кооперації виробництва, організації спільних виробництв на основі об`єднання учасниками фінансових та матеріальних ресурсів для задоволення переважно господарських потреб учасників асоціації. Асоціація не має права втручатися у господарську діяльність юридичних осіб - учасників асоціації. За рішенням учасників асоціація може бути уповноважена представляти їхні інтереси у відносинах з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами.
Статтею 7 вказаного Закону України передбачено, що юридична особа - учасник господарського об`єднання має право, зокрема, добровільно вийти з об`єднання на умовах і в порядку, визначених установчим договором чи статутом об`єднання.
Відповідно до п.3.4 Статуту Асоціації, порядок виходу та виключення із складу Засновників визначається «Положенням про Участь в Асоціації «Індустріальний телевізійний комітет». 
Згідно із п. 5.2 «Положення про Участь в Асоціації «Індустріальний телевізійний комітет» добровільний вихід учасника здійснюється шляхом подання письмової заяви на ім`я виконавчого директора Асоціації за місяць до виходу
13 серпня 2025 року позивач рекомендованим листом з описом вкладення надіслав на адресу відповідача заяву про добровільний вихід зі складу засновників Асоціації, яку відповідач отримав 21.08.2025 року (докази містяться в матеріалах справи) та додав до заяви рішення одноосібного учасника №08/05 від 08.05.2025 року про добровільний вихід з Асоціації. 
Згідно з ч. 2 ст. 121 ГК України, що діяв на дату складання заяви про добровільний вихід зі складу засновників Асоціації, та ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб», підприємство (юридична особа) - учасник господарського об`єднання, крім іншого, має право добровільно вийти з об`єднання на умовах і в порядку, визначених установчим договором про його утворення чи статутом господарського об`єднання
Крім цього, на підставі ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» на заявника (відповідача) покладається обов`язок подати до державного реєстратора документи про зміни відомостей про юридичну особу.
Втім, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в реєстрі містяться наступні реєстраційні дії:
- від 07.09.2023 17:54:09 №1000679960027016687 «Внесення рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, Київське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України»;
- від 22.01.2025 16:33:03 №1000679960028016687 «Внесення рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, судове рішення про арешт корпоративних прав від 15.01.2025 №991/14018/24, видавник: Вищий антикорупційний суд»;
Вказані реєстраційні дії не скасовані і є чинними.
Таким чином, подання відповідачем державному реєстру документів для проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі відомостей, які пов`язані з виходом Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРКУ” зі складу засновників Асоціації “Індустріальний Телевізійний Комітет”, є неможливим з огляду на наявну заборону вчинення таких дій, а зобов`язання відповідача вчинення таких дій суперечить нормам законодавства.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що заявлена позивачем позовна вимога задоволенню не підлягає з огляду на пряму дію заборони вчинення реєстраційних дій саме про вчинення яких позивач звернувся до суду із даним позовом.
Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами належними та допустимими доказами, поданими у відповідності до приписів чинного процесуального законодавства. 
Суд звертає увагу позивача, що відповідно до положень ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. 
Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб – це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Відтак, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема – через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін – один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду – передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
За приписами ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду спору має бути встановлено не лише наявність підстав на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
Враховуючи наведене, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. 
Судові витрати, на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача, у зв`язку з відмовою у позові у повному обсязі.
Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, –

ВИРІШИВ:
1. У задоволенні позову відмовити повністю.
2. Залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю “ТРКУ” судовий збір, сплачений до державного бюджету.
3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
4. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 01.06.2026 року.

Суддя С. МОРОЗОВ