ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 року
м. Київ

справа № 738/1332/24
провадження № 61-16339св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
треті особи: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, Служба у справах дітей Березнянської селищної ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, Служба у справах дітей Березнянської селищної ради, про визначення місця проживання дитини та витребування документів

за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2025 року у складі судді Логвіної Т. В. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Шарапової О. Л., Онищенко О. І., Скрипки А. А., 

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, у якому, з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог, просив визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 (фактичне місце проживання - АДРЕСА_1 ); витребувати від ОСОБА_2 всю наявну медичну та іншу документацію малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передати її ОСОБА_1 .

Як на обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що 13 вересня 2011 року між сторонами укладено шлюб, який 02 червня 2022 року розірвано заочним рішення Деснянського районного суду міста Чернігова. Сторони мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням комісії, затвердженим рішенням виконкому Чернігівської міської ради від 03 листопада 2022 року № 550 встановлено графік побачень батька з дитиною. ОСОБА_2 неодноразово попереджали про відповідальність за порушення батьківських прав позивача. Дитина з певними затримками розвитку мови, поведінковими розладами навчається у спеціальній школі № 1 міста Чернігова. До цієї школи відповідач перевела дитину без згоди позивача. 
Посилання матері на медичні підстави (статус дитини з інвалідністю з 2020 року - органічні ураження ЦНС у формі тяжких розладів мови) знаходження дитини у першому класі дотепер не підтверджено належними доказами. 
Твердження ОСОБА_2 про те, що позивач добровільно не надавав коштів на утримання дитини, спростовано постановою Чернігівського апеляційного суду від 15 травня 2024 року (справа № 750/18328/23). 
Відповідач перешкоджає участі позивача у вихованні дитини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Деснянський районний суд м. Чернігова рішенням від 13 червня 2025 року позов задовольнив. Визначив місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його батьком ОСОБА_1 . Зобов`язав ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 належним чином завірені копії консультацій у Обласному центрі «Відродження», наданих педіатром, неврологом, психіатром та інші результати відвідування дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ГО «Відкритий світ» згідно з ухвалою суду від 29 квітня 2025 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що проживання дитини разом з батьками є правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину. Відповідач подала заяву про визнання позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини.
Для забезпечення найкращих інтересів дитини, у зв`язку з тим що внаслідок воєнного вторгнення на території України ведуться бойові дії, місце проживання малолітньої дитини разом з батьком потрібно визначити без конкретної адреси, оскільки місце проживання та місце реєстрації можуть змінюватися.

Короткий зміст рішення апеляційного суду
Чернігівський апеляційний суд постановою від 04 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнив. Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 13 червня 2025 року в частині витребування всієї наявної медичної та іншої документації щодо малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. В іншій частині рішення суду залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована законністю й обґрунтованістю рішення суду першої інстанції. 

Короткий зміст касаційної скарги, відзиву на неї та їх узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 грудня 2025 року та змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанцій, виклавши мотиви задоволення позову, а резолютивну її частину викласти в редакції, яка викладена  в прохальній частині касаційної скарги. 

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та постановах Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 754/16535/19, від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17, від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17, від 11 січня 2024 року у справі № 757/15298/22, від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19, від 27 червня 2024 року у справі № 333/5987/22, від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18, від 28 лютого 2024 року у справі № 758/3734/21; суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 

В оскаржуваних рішеннях не наведено належних і допустимих доказів для задоволення позову. 

Суди не зазначили про виконання позивачем батьківських обов`язків, прихильність дитини до кожного з батьків, особисті якості позивача і відповідача, стан здоров`я дитини, її психоемоційний стан, забезпечення побутових умов проживання. 
Суди не визначили конкретне місце проживання дитини з батьком. 
Суди не вправі покладати в основу свого рішення факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. 

Крім того, суди необґрунтовано послались на судовий наказ від 15 листопада 2023 року, при цьому не зазначивши, що ухвалою суду від 23 серпня 2024 року він визнаний таким, що не підлягає виконанню 

Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2026 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

02 лютого 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 2011 року, який розірвано 02 червня 2022 року заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова.

Сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_5 з вересня 2015 року проживає без реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 . З ним проживає дружина - ОСОБА_6 (довідка Березнянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 07 червня 2024 року № 49).

ОСОБА_2 та дитина ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 09 серпня 2023 року, від 17 липня 2024 року).

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 03 листопада 2022 року № 550 визначено ОСОБА_1 способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - малолітнім ОСОБА_7 , який проживає разом з матір`ю. Встановлено такий порядок спілкування: кожного другого та четвертого тижня місяця з 11:00 год суботи до 19:00 год неділі, за умови: задовільного стану здоров`я дитини; попередження за добу матір про можливість спілкування з дитиною шляхом направлення їй смс-повідомлення; повідомлення матері про місце перебування дитини; обов`язкового повернення дитини матері в обумовлений час; дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, установлених для дітей цього віку; бажання дитини.

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 26 січня 2024 року № 36 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю.
Судовим наказом Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 листопада 2023 року у справі № 750/16273/23 стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 06 листопада 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з розрахунком Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 07 червня 2024 року заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 немає.

ОСОБА_8 відвідував заклад дошкільної освіти № 4 «Калинонька» з 01 вересня 2020 року до серпня 2022 року. Дитину приводила і забирала мама, батько дитини в заклад не приходив (довідка від 24 жовтня 2022 року).

Чернігівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 27 Чернігівської міської ради у клопотанні від 09 вересня 2022 року № 69 просить посприяти в обстеженні учня 1-В класу ОСОБА_3 з метою оформлення індивідуального навчання у формі педагогічного патронажу.

ОСОБА_8 перебуває під наглядом лікарів некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради. Історія розвитку дитини знаходиться у матері дитини ОСОБА_2 на руках (відповідь КНП «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради від 02 квітня 2024 року № 01-06/295).

За період з 01 січня до 26 квітня 2024 року від ОСОБА_1 надійшло 5 повідомлень шодо ОСОБА_2 до Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області.

Листом Комунальної установи «Обласний центр комплексної реабілітації дітей з інвалідністю «Відродження» від 04 вересня 2024 № 01-04/539 повідомлено, що відповідно до Положення комунальна установа «Обласний центр комплексної реабілітації дітей з інвалідністю «Відродження» Чернігівської обласної ради надає послуги з комплексної реабілітації (абілітації) дітям з інвалідністю та/або дітям віком до трьох років (включно), які належать до групи ризику щодо отримання інвалідності, курсами за направленнями структурних підрозділів з питань соціального захисту населення за місцем проживання дітей. ОСОБА_8 отримав п`ять курсів до реабілітації в обласному центрі «Відродження». Обласний центр «Відродження» надає реабілітаційні заходи за Індивідуальним планом комплексної реабілітації (абілітації), розробленим згідно з Індивідуальною програмою реабілітації дитини, виданою ЛКК сімейної поліклініки. Форма Індивідуального плану комплексної реабілітації (абілітації) не передбачає ведення записів про консультування лікарями, лише огляд і спостереження за дитиною протягом курсу реабілітації.

Рішенням виконавчого комітету Березнянської селищної ради від 28 березня 2025 року № 39 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позиція Верховного Суду 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідниму тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У статті 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

У цій справі відповідач визнала частину позовних вимог, а саме щодо визначення місця проживання дитини із батьком. 

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, визначив місце проживання дитини із батьком, що позивач не оскаржує.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень належних і допустимих доказів для задоволення позову висновків судів не спростовують, оскільки суди при прийнятті рішень керувалися положеннями Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини та врахували всі фактичні обставини справи.

Встановивши обставини справи, врахувавши, що у зв`язку з воєнним вторгненням країни-агресора на території України ведуться бойові дії, та місце проживання та місце реєстрації можуть змінюватися, суди дійшли правильного висновку, що визначення місце проживання дитини без конкретної адреси відповідатиме якнайкращим її інтересам.

Доводи касаційної скарги щодо необхідності визначення конкретної адреси проживання дитини є безпідставними, адже за умов воєнного стану така адреса може змінюватися, а пріоритетом при вирішенні спору залишаються найкращі інтереси та безпека дитини.

Оскільки під час апеляційного розгляду справи встановлено, що відповідач передала позивачу 201 аркуш медичної документації, а позивач не зміг точно визначити перелік медичних документів, які ще підлягають переданню, апеляційний суд дійшов правомірного висновку про відмову у витребуванні медичної документації у відповідача.

Посилання судів на судовий наказ від 15 листопада 2023 року не впливає на вирішення спору по суті, а тому твердження касаційної скарги щодо неправомірного врахування цього наказу є необґрунтованими. 

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що відповідно до статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.
З урахуванням установлених обставин висновки суду не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, зазначених у касаційній скарзі.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2025 року в нескасованій частині, постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 грудня 2025 року залишити без змін

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова
А. Ю. Зайцев 
Є. В. Коротенко